ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/22093/25
Провадження № 2/521/2364/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейськи районний суд м. Одеси у складі
судді - Маркарової С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Сироти О.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

позивач : ОСОБА_1 

відповідач : ОСОБА_2 

предмет позову : стягнення неустойки по аліментах, додакових витрат на утримання дитини,- 

ВСТАНОВИВ : 

Позивачзвернулася до суду із вищевказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що сторони є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Постановою Одеського апеляційного суду від 08.02.2021 (справа 521/21435/19) з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дітей. 
Позивач стверджувала, що рішення суду відповідачем не виконується, що надає їй право на стягнення неустойки по наявній заборгованості з аліментів в розмірі 19320 грн.
За статтею 196 СК України, практикою Верховного Суду позивач просила суд також стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати на аліментну заборгованість.
Окрім того, позивачем періодично витрачаються грошові кошти на лікування дітей, що є додатковими витратами, розмір яких становить 24 386 грн. 54 коп. 
Судові витрати на підготовку справи до розгляду становлять 1352 грн. 
Позивач в процесі розгляду справи заяви про залишення позову без розгляду, відмову від позову не подавала. 
Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався. 
Враховуючи викладене, спір вирішений судом на підставі наявних доказів. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав :
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей: серії НОМЕР_1 , актовий запис № 817; НОМЕР_2 , актовий запис № 4143.
Постановою Одеського апеляційного суду від 08.02.2021 (справа 521/21435/19) з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дітей.
Рішення суду відповідачем в повному обсязі не виконується. 
Заборгованість відповідача по аліментах станом на 01.10.2025 з урахуванням передбачених законом, накладених ДВС штрафів складає 564 740 грн. 26 коп. 
Зазначене підтверджується листом Хаджибейського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 27.10.2025 №182016.
Пеня становить 19 320 грн.
Наданий позивачем розрахунок пені відповідачем не спростований.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.
Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
У постанові Верховного Суду від 21.12.2020 в справі № 357/14929/18 (провадження № 61-20849св19) суд дійшов висновку, що стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Так, неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. 
Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. 
Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. 
Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. 
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. 
Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочки.
При вирішенні спору суд враховує, що СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається.
В такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. 
Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. 
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Сплата заборгованості зі сплати аліментів вже після пред`явлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період, тобто в період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів.
Відсутність вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів відповідачем не доведена, із рішенням суду про стягнення аліментів, виконавчим провадженням, вчиненими виконавчими діями відповідач є обізнаним.
Зазначене підтверджується, зокрема, періодичними сплатами відповідача (розрахунку заборгованості). 
Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20.07.2020 по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. 
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Обчислюючи розмір неустойки суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 18.11.2020 в справі № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18).
Частиною 1 ст. 196 СК України чітко і безальтернативно встановлений розмір стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 % заборгованості за аліментами.
Сплата 3% річних та інфляційних втрат на аліментну заборгованість регулюється ст. 196 СК України та практикою Верховного Суду. 
Це грошова компенсація, яка стягується на додаток до суми боргу.
Інфляційні втрати це сума, на яку знецінилися аліменти через інфляцію за весь період прострочення. 
Розраховуються останні на основі індексів споживчих цін Державної служби статистики України. 
3% річних це компенсація від простроченої суми, яка рахується за відповідною формулою.
За наданим позивачем розрахунком такі сплати становлять 61 978 грн. 30 коп. (інфляційні втрати), 16 260 грн. 29 коп. (3% річних).
Розрахунок не суперечить встановленим для такого розрахунку правилам, формулам. 
При вирішенні спору суд враховує, що правове регулювання обов`язку батьків утримувати дитину не обмежується лише сплатою аліментів, а й включає участь у додаткових витратах на дитину.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Аналіз указаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові, які зобов`язані нести обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Перелік таких обставин не є вичерпаним, вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку, їх визначення закон відносить до компетенції суду.
Наявність витрат, їх розмір має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.
При цьому, аліменти це кошти на утримання дитини. 
Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.
За правовою позицією Верховного Суду (постанова від 26.08.2020 року у справі N 336/1488/19), особливі обставини, які зумовлюють додаткові витрати на дитину можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами. 
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
До додаткових витрат за практикою ВС відносять:
а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі, адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі
б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками, тобто наявні певні досягнення у дитини
в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там
г) лікування (хронічні захворювання або фізичні травми, які потребують постійного лікування, специфічного догляду, систематичних витрат).
Так, батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою, тощо. 
За судової практикою не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини :
— навчання дитини з метою здобуття професійної освіти (висновок Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19);
— витрати на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 205/4622/16-ц);
— витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка, школи (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц).
— вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування (без надання доказів наявності потреби в такому відпочинку, викликаної хронічною хворобою, лікуванням) (постанова Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 720/1119/17 (провадження № 61-3891св18)
— придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя (постанова Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18)
Надана позивачем медична документація хронічних захворювань дітей та потребу у їх постійному лікуванні, специфічному догляді не доводить, а періодичне лікування нескладних захворювань, періодичні медичні огляди дітей входять до аліментних коштів.
Враховуючи вищевикладене, в частині додаткових витрат на лікування позовні вимоги є безпідставними. 
Судовий збір підлягає присудженню з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України.
Присудження на користь позивача витрат на роздруківку документів для позовної заяви на суму 1352 грн. пов`язано з вчиненням дій, необхідних для підготовки розгляду справи та відповідає Главі 8 Розділу 1 ЦПК України.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 :
-пеню по аліментах в розмірі 19 320 грн. 
-інфляційні втрати 61 978 грн. 30 коп. 
-три відсотка річних 16 260 грн. 29 коп. 

В решті позову відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 судові витрати 1352 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 в дохід держави судовий збір 1211 грн. 20 коп. 

Рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, в порядку та строки визначені ст.284 ЦПК України: Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Малиновського районного суду м.Одеси. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.352, 354 ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду 

Суддя Світлана МАРКАРОВА 

Повний текст рішення виготовлений 05.06.2026