Справа № 127/32982/25
Провадження № 22-ц/801/1257/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

02 червня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (суддя-доповідач), 
суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В.В., 
у справі №127/32982/25
за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» (позивач)
до  ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року АТ «Акцент Банк» звернулось в місцевий суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного з АТ «Акцент-Банк» кредитного договору № б/н від 19.05.2014 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. 
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 станом на 18.10.2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 139 570,62 грн., з яких 114 235,75 грн – заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 25 334,87 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом. 
За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 139 570,62 грн за кредитним договором № б/н від 19.05.2014 року та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник АТ «Акцент Банк» - адвокат Омельченко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення через недоведення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог відмовити. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність кредитного договору, оскільки підписавши анкету-заяву позичальник погодилась із цими Умовами та Правилами, а відтак і з умовами надання кредиту.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в справі, а ухвалою суду від 13 травня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Суд встановив, що із доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що 22 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Акцент-Банк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у а-Банку, які розміщено на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила». 
Водночас за змістом позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 139 570,62 грн за кредитним договором № б/н від 19.05.2014 року, додавши розрахунок заборгованості та банківську виписку, які стосуються саме цього кредитного договору. 
Позиція апеляційного суд у
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент Банк» суд першої інстанції виходив із їх недоведеності. Зокрема, суд встановив, що матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що між позивачем АТ «Акцент-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 19 травня 2014 року було укладено кредитний договір, за яким банк просить стягнути заборгованість, а також щодо його умов.
Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи до позовної заяви позивачем подано копію анкети – заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 22 вересня 2012 року, яка підписана відповідачем.
Водночас на підтвердження та обґрунтування позовних вимог щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 139 570,62 грн позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2014 року та банківська виписка також стосуються саме цього кредитного договору, тоді як сам кредитний договір від 19 травня 2014 року в матеріалах справи відсутній. 
Більш того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 письмово заперечувала факт укладення нею саме кредитного договору від 19 травня 2014 року, та вказувала про фальсифікацію дати укладення кредитного договору.
Відтак колегія суддів прийшла до висновку, що наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом – власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов, оскільки у справі відсутні докази укладення кредитного договору 19 травня 2014 року, а щодо кредитного договору, укладеного у вигляді заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку від 22 вересня 2012 року, яку додано у матеріалів позовної заяви, відсутні докази його виконання – первинні бухгалтерські документи щодо видачі коштів, їх повернення, розрахунки, виписки по рахунку тощо. 
Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з тих підстав, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, про стягнення заборгованості за яким просить позивач, а не у зв`язку з тим, що не прийняв до уваги заяву-анкету, як про те стверджує апелянт. 
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про витребування доказів.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт укладення договору, передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки із встановлених обставин про недоведеність позовних вимог, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року, – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий       І.М. Стадник 

Судді        М.В. Матківська

І.В. Міхасішин