Єдиний унікальний номер 341/675/26 
Номер провадження 2/341/685/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року        місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі 
головуючого судді Аннишина С.І., 
за участю секретаря судового засідання: Рарик В.С.,
представника відповідача Ужви К.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №6726485 від 28.09.2025 в розмірі 38055,00 грн
В обґрунтування поданого позову «Фінпром Маркет» зазначено про те, що 28 вересня 2025 року відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечно агентство необхідних кредитів» уклали договір кредитної лінії (надійний) №6726485, який укладено в електронній формі та підписано позичальником шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Згідно з умовами договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 15 000,00 грн строком на 360 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95% , які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту. Однак, вказані гроші відповідач не повернув та не сплатив проценти за користування ними, внаслідок чого у нього за договором є заборгованість на загальну суму 38 055,00 грн, зокрема: 15 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 12 967,50 грн - заборгованість за процентами; 2587,50 грн - заборгованість за комісією; 7 500,00 грн. - заборгованість за пенею/неустойкою. 
В подальшому ТОВ «1 Безпечно агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за вказаним вище договором кредиту ТОВ «Фінпром Маркет». 
А тому, позивач, на підставі наведеного в порядку переуступки просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 38 055,00 грн.
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року постановлено судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представниці відповідача Ужви Катерини Романівни.
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Витребувано від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» інформацію, яка містить банківську таємницю.
13 травня 2026 року від представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на недоведеність факту перерахування кредитних коштів відповідачу. Окрім того, строк дії кредитного договору спливає 23.09.2026, позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою 20.04.2026, тобто до закінчення строку дії кредитного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства. Також, оскільки пеня/неустойка нарахована кредитором у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач на підставі пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої пені/неустойки. 
18 травня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, а також заява про зменшення позовних вимог. Представник позивача просив зменшити розмір позовних вимог і стягнути 30 555,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 12 967,50 грн - заборгованість за процентами; 2 587,50 грн - заборгованість за комісією.
30 червня 2026 року протокольною ухвалою судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.
Представник позивача в судове засідання 30.06.2026 не з`явився. Попередньо скерував заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.
В судове засідання відповідач не з`явився. Його представниця адвокат Ужва К.Р. в судовому засіданні 30.06.2026 у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Не заперечувала щодо факту укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн. Посилається на пункт 2.2.2. Договору, згідно з яким строк кредитування 360 днів, тобто строк дії кредитного договору спливає тільки 23.09.2026. Позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою 20.04.2026, тобто до закінчення строку дії кредитного договору. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення позивачем на адресу відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту, а також доказів її отримання відповідачем, як цього вимагає стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, зміст укладеного між сторонами кредитного договору не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту. Просила також відмовити у стягненні комісії за надання кредиту як такої що суперечить вимогам частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи.
28 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії (надійний) №6726485, за умовами якого агентство надає позичальнику кредит в розмірі 15 000,00 грн строком на 360 днів (з 28.09.2025 до 22.09.2026), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 %, яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 2 587,50 грн.). Орієнтовна загальна вартість кредиту - 68 887,50 грн, загальні витрати за кредитом - 53887,50 грн.  (пункт 2.2. розділу 2 Договору). Тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (надалі, по тексту - Договір).
За пунктом 2.1. Договору, грошові кошти надаються позичальнику шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника зі використанням реквізитів електронного платіжного засобу.
Номер електронного платіжного засобу - НОМЕР_1 (розділ 11 Договору).
Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «545157».
За пунктом 6.13. Договору, у разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу/мінімального обов`язкового платежу (що включають в себе нараховану комісію за надання кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або сплати суми кредиту) на шістдесят другий календарний день, кредитодавець має право вимагати повне погашення кредиту, навіть якщо термін його виплати ще не настав. В такому разі позичальник зобов`язаний здійснити дострокове повне погашення заборгованості.
Відповідно до пункту 6.13.1. Договору, вимога надсилається у вигляді повідомлення на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі та/ або шляхом направлення вимоги в особистий кабінет позичальника. Повідомлення вважається отриманим позичальником з моменту отримання кредитодавцем електронного підтвердження про таке направлення. Після отримання вимоги позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за договором протягом тридцяти календарних днів з дня отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом тридцяти календарних днів позичальник усуне порушення умов Договору та здійснить погашення простроченої заборгованості, вимога кредитодавця втрачає чинність. У разі невиконання умов, зазначених у вимозі або не здійснення погашення простроченої заборгованості - вимога залишається чинною, а позичальник зобов`язаний повернути заборгованість в повному обсязі. В такому разі після спливу строку вимоги, кредитодавець має право відступити право вимоги за Договором новому кредитору.
Пунктом 8.2.6 Договору передбачено право кредитодавця відступити право вимоги за Договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості, у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором.
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ОСОБА_1 ідентифікований за посередництвом системи BankID 28.09.2025. Одноразовий ідентифікатор «545157» направлено ОСОБА_1 на електронну адресу.
Згідно з довідкою № КД-000043125 від 04.03.2026 ТОВ «Европейська платіжна система» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на здійснення наступної платіжної операції, зокрема 28.09.2025 року, сума 15 000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу 7562ed5d-6f61-42d5-bbd5-446f09fc3e9c. 
Відповідно до платіжної інструкції за операцією 7562ed5d-6f61-42d5-bbd5-446f09fc3e9c, 28.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на платіжний інструмент № НОМЕР_2 здійснено транзакцію в сумі 15 000,00 грн, отримувач ОСОБА_3 . 
Відповідно до інформації, наданої АТ «ПУМБ» №КНО -07.8.5/9958БТ від 05.06.2026, яка надана на ухвалу суду про витребування доказів від 20.05.2026, в банку на ім`я ОСОБА_1 емітована платіжна картка 424140004391139. 
Згідно з Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 28.09.2025 по 01.10.2025, 28.09.2025 відбулося зарахування коштів в сумі 15 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку, сформованого первісним кредитодавцем - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №6726485 за період з 28.09.2025 до 27.12.2025 становить 38 055,00 грн, з якої тіло кредиту - 15000,00 грн, проценти за користування кредитом - 12 967,50 грн, комісія - 2 587,50 грн, неустойка - 7 500,00 грн.
28.12.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про повернення заборгованості за укладеним кредитним договором в сумі 38 055,00 грн.
25 лютого 2026 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №25/02/26, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором кредиту №6726485 від 28.09.2025.
Відповідно до Реєстру прав вимог Реєстр прав вимог № 1, що додатком до Довогору факторингу №25/02/2- Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №25/02/2в тому числі до ОСОБА_1 в сумі 38 055,00 грн. з яких 15 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 12 967,50 грн - заборгованість за процентами; 2587,50 грн - заборгованість за комісією; 7 500,00 грн. - заборгованість за пенею/неустойкою.
Відповідно до розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1 , наданого позивачем, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №6726485 від 28.09.2025 становить 38 055,00 грн. з яких 15 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 12 967,50 грн - заборгованість за процентами; 2587,50 грн - заборгованість за комісією; 7 500,00 грн. - заборгованість за пенею/неустойкою. 
18 травня 2026 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно з якою він просив зменшити розмір позовних вимог і стягнути 30 555,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 967,50 грн - сума заборгованості за процентами; 2 587,50 грн - сума заборгованості за комісією.
Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України ,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Окрім того, частина 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», який регулює відносини між кредиторами, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит, в тому числі (ст. 3 Закону) передбачено права кредитодавця стягувати з позичальника комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу часини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 28.09.2025 між ТОВ «1 Безпечно агентством необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 6726485, який підписано відповідачем електронним підписом через використання одноразового ідентифікатора у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку. 
За вказаним договором ОСОБА_1 отримав доступ до кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн, які йому були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_1 28.09.2025, що встановлено на підставі відповідної платіжної інструкції та довідки, виданої кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентством необхідних кредитів», а також Виписки по особовому рахунку, наданої АТ «ПУМБ»
Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала факту укладення договору та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 15 000,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 грошові кошти за умовами кредитного договору №6726485 отримав, однак своєчасно не повертав суму кредиту та не сплачував проценти за користування кредитом, що передбачені умовами договору.
В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором передано позивачу ТОВ «Фінпром Маркет» на підставі договору факторингу.
При дослідженні обставин справи в частині виникнення та, відповідно, обґрунтованості вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 6726485 суд враховує, що позивачем надано розрахунок заборгованості який був складений первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» , а також виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка надана банком на ухвалу суду про витребування доказів.
Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними.
Отже, ОСОБА_1 у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними.
Представниця відповідача, заперечуючи проти позову, посилався на пункт 2.2 2. кредитного договору, відповідно до якого строк кредитування становить 360 календарних днів, а тому, на його думку, до закінчення зазначеного строку позивач не набув права вимагати повернення всієї суми кредитної заборгованості.
Проте, суд дійшов висновку, що такі доводи не ґрунтуються на умовах укладеного сторонами договору.
Так, відповідно до пункту 6.13 кредитного договору у разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу понад 62 календарні дні кредитодавець має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором незалежно від того, що загальний строк кредитування ще не закінчився. 
Умовами договору також передбачено порядок направлення відповідної вимоги позичальнику шляхом надсилання повідомлення на електронну адресу, зазначену під час укладення договору, або через особистий кабінет позичальника (пункт 6.13.1. договору).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо своєчасного внесення обов`язкових платежів, унаслідок чого допустив прострочення, яке перевищило строк, визначений пунктом 6.13 кредитного договору. Отже, у позивача виникло передбачене договором право вимагати дострокового повернення всієї суми кредитної заборгованості.
Судом встановлено, що 28.12.2025 первісний кредитор направив відповідачу вимогу про повернення кредиту, яка підписана уповноваженим працівником позикодавця кваліфікаційним електронним підписом, яку направлено у спосіб, погоджений сторонами під час укладення кредитного договору, а саме на електронну пошту відповідача а83681870@gmail.com, яка зазначена як адреса електронної пошти у підписаному сторонами договорі (розділ 11, «Юридичні адреси та реквізити сторін»). Інформація про направлення вимоги про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, міститься у довідці про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 , розділі «Повідомлення, направлені споживачеві фінансових послуг»
Таким чином, право позивача на звернення до суду виникло не у зв`язку із закінченням загального строку кредитування, а у зв`язку з настанням передбачених договором підстав для дострокового повного погашення заборгованості.
За таких обставин доводи представника відповідача про те, що позов є передчасним, є необґрунтованими та спростовуються умовами кредитного договору.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь комісії у розмірі 2587,00 грн суд зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Суд не погоджується з доводами представниці відповідачки в частині заперечення розміру заборгованості за комісією, оскільки у пункті 2.2.8 Договору сторони погодили сплату позичальником комісії у розмірі 17,25 % від суми виданого кредиту і це не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості зі сплати комісії за видачу кредиту у розмірі 2 587,00 грн (15000,00 грн * 17,25%).    
Наданий позивачем розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, відсотків та комісії, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нараховані відсотки, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових зазначеної заборгованості за кредитом.
При цьому, сторона відповідача не надала суду контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором.
У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак він належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії, порушивши умови кредитного договору.
Тому, вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору кредитної лінії № 6726485 від 28.09.2025 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Заяву про зменшення позовних вимог направлено на адресу суду 18.05.2026, тобто до початку першого судового засідання у справі.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини,з урахуванням зменшених позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, та стягнення з відповідача заборгованості у сумі 30 555, 00 грн, з яких: 15 000, 00 грн - тіло кредиту, 12 967, 50 грн - проценти за користування кредитом, 2 587, 50 грн - комісія за видачу кредиту.
Щодо судових витрат
У позовній заяві представник позивача -просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн. На підтвердження цього подав договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, акт приймання- передачі справ на дання правничої допомоги №9ФП від 02.03.2026.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивач просив про зменшення судових витрат, оскільки відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.
Відповідно до правового висновку, викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі № 357/8695/23, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, пропорційності задоволених судом позовних вимог, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 гривень.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13,19, 259, 272-274, 279, ,354,355 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за Кредитним договором № 6726485 від 28.09.2025 в розмірі 30 555 (тридцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок, з них 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок - тіло кредиту, 12 967 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень 50 копійок - проценти та 2587 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) гривень 50 копійок - комісія за видачу кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», місцезнаходження юридичної особи: вул. Садова, буд.31/33, м. Ірпінь, Київська обл., код ЄДРПОУ 43311346.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .             Повний текст рішення складено 06 липня 2026 року.

  Суддя	Святослав АННИШИН