УХВАЛА

28 травня 2026 року
м. Київ

справа № 127/4063/26
провадження № 61-7056ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про стягнення недоотриманих коштів,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року визнано, що звернення ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2026 року повернуто заявниці. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 328,00 грн та стягнено з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року.
12 травня 2026 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просила апеляційний суд скасувати помилково ухвалену ухвалу від 26 березня 2026 року
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про скасування ухвали Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року повернуто без розгляду.
21 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2026 року. 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Вінницького міського суду від 09 березня 2026 року позовну заяву було повернуто. Не погодившись із зазначеною ухвалою, заявниця подала апеляційну скаргу, у якій висловила критичну оцінку дій суду першої інстанції. Проте Вінницький апеляційний суд дійшов висновку про зловживання процесуальними правами та повернув апеляційну скаргу. Зазначає, що її апеляційна скарга не містила нецензурної лексики, образ чи лайливих висловлювань, а наведені у ній формулювання були критичною оцінкою судового рішення, а не проявом неповаги до суду. Вважає, що навіть у разі наявності таких недоліків апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції мав залишити її без руху та надати строк для усунення недоліків, а не повертати скаргу.
Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Аналіз змісту касаційної скарги ОСОБА_1 свідчить, що в ній висловлена незгода з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2026 року в частині накладення штрафу за зловживання процесуальними правами, щодо оскарження якої  ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. 
Проте скарга не містить доводів в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, в частині оскарженої ухвали апеляційного суду від 12 травня 2026 року, якою заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду у зв`язку з тим, що чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено процесуальної процедури перегляду чи скасування судом апеляційної інстанції власних судових рішень (ухвал чи постанов) за заявою сторони, яка посилається на їх помилковість.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Тому касаційна скарга підлягає поверненню. 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 травня 2026 року у справі № 127/4063/26 повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков