Унікальний номер справи 362/4890/16-ц
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/1131/2026
Головуючий у суді першої інстанції Л. М. Кравченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

13 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Обухівська окружна прокуратура Київської 
області в інтересах держави в особі Головного 
управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській 
області, Державного підприємства «Дослідне
сільськогосподарське виробництво Інституту 
фізіології рослин і енергетики НАН України

відповідач Глевахівська селищна рада Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Л. М. Кравченко, в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області,

в с т а н о в и в :

Обухівська окружна прокуратура Київської області звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати недійсним (незаконним) рішенням Глевахівської селищної ради № 714-31-V від 03.09.2009 в частині передачи відповідачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 087181 від 06.12.2010, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010, яка розташована по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію. Витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у постійне користування Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин та генетики НАН України» (надалі - ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010, яка розташована по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 3574,27 грн. 
Заявлені вимоги Прокурор мотивує тим, що надана ОСОБА_1 незаконним рішенням земельна ділянка знаходяться в межах земель, переданих в постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин та генетики НАН України». Прокурор зазначив, що рішенням господарського суду Київської області від 30-31.12.2008 було вилучено з постійного користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин та генетики НАН України» земельну ділянку площею 387,19 га. 27.02.2010 Васильківським міжрайонним прокурором було подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Київської області від 30-31.12.08, яка була задоволена 21.04.2010 та ухвалено нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Останнє рішення 02.07.2010 р. залишено без змін постановою Київського міжобласного апеляційного суду.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року в задоволенні позову Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення селищної ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та витребування земельної ділянки, відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою.
Зазаначає, що прокурором надано суду належні, достовірні та достатні докази того, що спірна земельна ділянка ОСОБА_1 входить у межі земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» і вказана обставина доведена Прокурором наданими суду доказами.
Так, Верховним Судом у постанові від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 зазначено, що стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Стандарт «вірогідності доказів» не передбачає автоматичного нехтування судом обов`язку надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Однак, під час судового розгляду справи відповідачами не подано до суду жодного доказу на спростування доводів Прокурора, а судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки наданим прокурором доказів.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що судом першої інстанції у вказаній справі одночасно відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю порушення інтересів держави (не доказано накладення спірної земельної ділянки на землі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», а також у зв`язку зі спливом позовної давності, що є неприпустимим.
Глевахівська селищна рада Київської області, яка є відповідачем у даній справі правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. 
Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі) помер, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .
Згідно з нормами Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи у спірних правовідносинах, суд зобов`язаний залучити до участі у справі її правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Спірні правовідносини у даній справі допускають правонаступництво, проте апеляційний суд не мав змоги встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , оскільки спадкова справа не заводилась. Чи їснують особи які вважаються такими, що прийняли спадщину в силу вимог закону (без подачи заяви про прийняття спадщини) суду не відомо і Прокурор будь - яких доказів з цього питання суду не надав.
Якщо особа померла, її права чи обов`язки можуть переходити до спадкоємців (правонаступників). Водночас селищна рада виступає належним відповідачем, якщо земельна ділянка вважається (або може в майбутньому бути визнаною) відумерлою спадщиною. Тобто, якщо відсутні спадкоємці за законом або за заповітом, належним відповідачем у справі є відповідна територіальна громада в особі Глевахівської селищної рада Київської області.
Однак, у даній справі Глевахівська селищна рада Київської області є учасником справи та виступає самостійним відповідачем, оскільки оспорюється Прокурором її рішення. Таким чином, у даній справі Глевахівська селищна рада Київської області діє як самостійний відповідач та як правонаступник померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції Прокурор подану апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року просив скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Представники Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і енергетики НАН України» у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону. Будь - яких заяв, клопотань від вказаних позивачів на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Представник відповідача Глевахівської селищної ради Київської області у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та дату розгляду справи рада повідомлявся у відповідності до вимог закону. Будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. З метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представників позивачів, представника відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державне підприємство «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і енергетики НАН України», відповідач Глевахівська селищна рада Київської області повідомлялись про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності представників Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і енергетики НАН України», Глевахівської селищної ради Київської області, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення Прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Заступника керівника Київської обласної прокуратури підлягає до задоволення частково.
Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 03.09.2009 рішенням Глевахівської селищної ради № 714-31-V відповідачу ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.
06.12.2010 р. відповідачу ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК № 087181 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221455300:02:003:0010.
21.04.2010 р. рішенням Господарського суду Київської області у справі № 18/595-08/17/4 встановлено виділення у користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», що є правонаступником ДСВ НАНА України, 387,19 га із земель колгоспу «Україна» та 300 га неосвоєних земель забудови, згоди на вилучення яких Президія Національної академії наук України та Президії галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу не надавали, як і не було добровільної відмови землекористувача від права користування земельною ділянкою.
Згідно листа Управління Держземагенства у Васильківському районі вих. № 5221/01-1 від 11.12.2014 упродовж 2009-2010 років клопотань щодо внесення змін до державного акту на право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАНУ» земельною ділянкою 387,19 га в Управлінні не виявлено.
З 19.05.2010 Управлінням, на виконання припису прокуратури № 1533-вих. від 17.05.2010, вжито дієвих заходів та призупинено вчинення будь-яких дій щодо оформлення правовстановоюючих документів на земельні ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» до вирішення питання в порядку визначеному главою 25 ЗК України. Також зазначено, що координати земельних ділянок загальною площею 387,19 га, що обліковуються за ДП, та вилучені згідно рішення Господарського суду Київської області Глевахівською селищною радою до управління не подавались.
05.01.2015 Управління Держземагенства у Васильківському районі на лист Васильківської міжрайонної прокуратури повідомило, що земельні ділянки з кадастровими номерами доданими до запиту мають перетин із земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», згідно обмінних файлів, які надано листом Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області від 26.12.2013 № 8331 вих 13.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачем ОСОБА_1 . При цьому, прокурором та позивачем клопотань про проведення експертизи впродовж слухання справи заявлено не було.
Окрім того, суд дійшов висновку, що у даній справі є підстави для застосування позовної давності, заявленої відповідачем, оскільки з поданого прокурором 03.10.2016 до суду позову та доданих до нього доказів встановлено, що позовна давність для захисту прав ДП «ДСВІФРГ НАН України» розпочалася з 02.07.2010, з дати набрання чинності рішенням суду про відмову у задоволенні позову Глевахівської селищної ради про вилучення земельних ділянок, а тому позивачем порушено строки звернення до суду.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися у повній мірі з огляду на наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Відповідно до частини першої статті 24 ЗК України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За положеннями статті 84 ЗК України у редакції, чинній на час передачі у власність фізичним особам у власність спірних земельних ділянок, статті 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», чинного на той же час, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Національної академії наук України, державних галузевих академій наук належали до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну та приватну власність.
Правове регулювання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної чи комунальної власності, урегульовано у статті 149 ЗК України.
Громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин шостої-десятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).
Щодо вирішення позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах державного підприємства, слід зазначити наступне.
На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи (підприємства), які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість здійснення прокурором процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому слід враховувати, що інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Отже інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19, пункт 71), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 83).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).
У зв`язку з цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву з такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на представництво у справах в частині таких вимог.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів наявні підстави для скасуванням рішнн суду в цій частитні позовних вимог та залишення позову прокурора, поданого в інтересах ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», без розгляду.
Щодо вирішення позовних, заявлених прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до листа Управління Держземагенства у Васильківському районі від 05.01.2015 р. на лист Васильківської міжрайонної прокуратури повідомило, що земельні ділянки з кадастровими номерами доданими до запиту мають перетин із земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», згідно обмінних файлів, які надано листом Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області від 26.12.2013 № 8331 вих 13.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор також надав Технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області та Науково-технічний звіт з виконання робіт за темою «Відновлення значення координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердженнятого, що право ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачем. 
Верховним Судом розглянуто декілька подібних справ щодо спірних ділянок, в яких прокурор стверджував про їхнє знаходження у межах земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 362/445/15-ц (61-3171св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 362/126/15-ц (61-25945св18), від 07 квітня 2021 року у справі № 362/228/15 (провадження № 61-17437св19), від 07 липня 2021 року у справі № 362/121/15-ц).
У вказаних постановах Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог прокурора з посиланням на те, що інформація, надана Головним управлінням Держземагентства у Київській області та Управлінням Держземагентства у Васильківському районі у своїх листах про перетин земельних ділянок, не дає підстав для безспірного висновку про наявність факту накладення земельних ділянок, відповідно, і наявності підстав для задоволення вимог прокурора, оскільки така інформація, по-перше, сформована заінтересованою стороною спору, по-друге, потребує оцінки шляхом співставлення із іншою технічною документацією, що вимагає спеціальних знань.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у справі підлягали встановленню обставини фактичного землекористування земельною ділянкою, а саме: фізичні характеристики земельної ділянки (конфігурації, площі, проміри тощо; відповідність фактичного землекористування характеристикам земельної ділянки, визначених правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку; якщо так, то чи існує фактичне накладення (перетинання) земельної ділянки, яка належить на праві користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», та земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_1 .
У пункті 6.1 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), визначено, що одними із основних завдань земельно-технічної експертизи є:
- визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);
- визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
Отже, для встановлення обставин, чи має місце перетин та/або накладення земельних ділянок необхідно досліджувати землевпорядну документацію, перевірити відповідність фактичного розташування земельної ділянки ОСОБА_1 та земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, що є компетенцією експертів у відповідній галузі.
Прокурор не надав належних та достатніх доказів на підтвердження існування накладення земельних ділянок приватної та державної власності як за матеріалами технічної документації, так і накладення земельних ділянок за їх фактичним розташуванням.
Клопотання про проведення земельно-технічної експертизи прокурор під час розгляду справи не заявляв.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів прокурором не доведено достатніми й достовірними доказами обставин, які мають значення для вирішення цього спору, а саме: факт накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельні ділянки, які згідно доводів прокурора перебувають у державній власності та знаходяться у користуванні ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України». Тобто, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Однак, з висновком суду про застосування позовної давності, заявленого відповідачем, колегія суддів погодитися не може, та зазначає наступне. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті спору, проте помилився щодо додаткових мотивів такої відмови, застосувавши до них і позовну давність.
Тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити, а саме виключити з його мотивувальної частини про відмову у задоволенні позову посилання суду на застосування позовної давності. 
Вищенаведене дає підстави для висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, а саме в частині застосування позовної давності. 
Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в частині вимог Прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і енергетики НАН України», рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, позов Прокурора в цій частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду. 
В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської обоасті від 24 лютого 2025 року підлягає зміні шляхом виключенням з мотивувальної частини рішення посилання суду на застосування позовної давності. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення частини позовних вимог без розгляду та часткової зміни рішення суду, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на застосування позовної давності, а заголом позовні вимоги Прокурора залишаються незадоволеними, отже відсутні підстави для компенсації Прокурору судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року в частині вирішення позовних вимог заявлених Прокурором в інтересах Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» скасувати, позов Прокурора в цій частині позовних вимог залишити без розгляду. 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року в іншій частині змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на застосування позовної давності. 
В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повну постанову складено 09 червня 2026 року. 

Судді Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна