Справа № 151/887/25
Провадження № 22-ц/801/1394/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Токарчук Л. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	Справа № 151/887/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,
з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Конякіна Михайла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Токарчук Л. Г. у залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього непрацездатного сина.
Позов обґрунтовано тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею і є особою з інвалідністю з дитинства. 
08 лютого 2013 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №2/151/41/13 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 17 січня 2013 року до досягнення повноліття. 
13 вересня 2017 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №151/618/17 збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина у розмірі 1 000 грн щомісячно, з часу вступу рішення в закону силу до досягнення повноліття. 
Після досягнення дитиною повноліття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач матеріально спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не бере, внаслідок чого ОСОБА_1 не має можливості сама утримувати дитину, яка проживає разом із матір`ю та в силу обмежень, не може обходитися без постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою №14.12/230 Вербського старостинського округу Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. Грошових коштів на утримання дитини не вистачає. 
Відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ, отримує високе грошове забезпечення, інших утриманців не має. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №215/25/1323/В від 12 червня 2025 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня Психоневрологічна лікарня ім. Ак. Ющенка Вінницької обласної ради» ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства, потребує стороннього догляду. 
Відповідно до рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №215/25/1323/ від 12 червня 2025 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня Психоневрологічна лікарня ім. Ак. Ющенка Вінницької обласної ради» ОСОБА_3 має потреби в соціальній та побутовій реабілітації, в психологопедагогічній реабілітації, в навчанні навичкам занять з фізичної культури. 
Згідно довідки КНП «Чечельницька районна лікарня» №518 ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом – розумова відсталість. 
Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу КНП «Чечельницька районна лікарня» №59 Подольський Олександр Андріянович є особою з інвалідністю І групи «Б» внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду.
Між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини, а тому ОСОБА_1 , звернувшись в суд із цим позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин із усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом і на весь період інвалідності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 березня 2026 року позов було задоволено повністю та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину з інвалідністю – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин із усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з 05 листопада 2025 року і на весь період інвалідності ОСОБА_3 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
При розгляді справи місцевий суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має І Б групу інвалідності безстроково, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, яку надає йому матір, яка не може працевлаштуватися через хворобу сина та потребує матеріальної допомоги від батька дитини. 
Суд відхилив твердження представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебувають батьки пенсіонери, оскільки це не свідчить про те, що він не взмозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі частки, до того ж відсутні докази повного утримання ним батьків, місце реєстрації не є підтвердженням повного утримання відповідачем батьків, а також вони є пенсіонерами та мають отримувати пенсію. 
Також суд першої інстанції зазначив, що заперечення щодо стягнення 1/4 розміру аліментів у зв`язку з тим, що відповідач не має високого доходу та має ряд захворювань, не є підставою для стягнення зазначеної відповідачем суми у розмірі 2 500 грн, оскільки при визначенні 1/4, аліменти будуть стягуватися у частці від його доходу та прямо будуть залежати від нього. 
Враховуючи викладене, суд вважав, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і розмір аліментів слід визначити в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2 500 грн на користь ОСОБА_1 на сина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно на увесь період інвалідності.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 травня 2026 року справу призначено до розгляду на 18 червня 2026 року о 09 год 45 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що суд проігнорував твердження ОСОБА_2 про те, що його грошове забезпечення не є виключно «вільними коштами». 
Як військовослужбовець, відповідач має підтверджені проблеми зі здоров`ям, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 27 лютого 2025 року № 91, апелянт хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст. 2 ст., ризик ССУ-ІІ, гіпертензивне серце, ангіопатію сітківки, післятравматичний лівобічний гонартроз ІІ ст. СПО (01.12.23): артроскопія лівого колінного суглобу, парціальна резекція медіального меніску з приводу застарілого розриву медіального меніску лівого колінного суглобу. Захворювання, пов`язані з проходженням військової служби.
Суд формально підійшов до оцінки матеріального стану ОСОБА_2 , не врахувавши, що значна частина доходу об`єктивно спрямовується на медичне забезпечення та реабілітацію, зумовлену проходженням військової служби. 
Визначення аліментів у частці від доходу ставить ОСОБА_2 у вкрай скрутне становище, фактично не залишаючи можливості для підтримки власного здоров`я. 
Суд фактично усунувся від дослідження реальної фінансової потреби отримувача, перетворивши аліменти на інструмент автоматичного вилучення частки доходу, що в свою чергу суперечить правовій природі аліментів як засобу забезпечення необхідних потреб, а не засобу збагачення чи покарання платника.
ОСОБА_1 не було надано жодних доказів, в тому числі розрахунків, чеків, платіжних документів, індивідуальної програми реабілітації з фінансовими оцінками тощо, які б підтверджували необхідність стягнення саме 1/4 частки від доходу ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_1 обмежилася лише загальним твердженням про необхідність грошових коштів, не розкривши їх структуру та обсяг.
На переконання відповідача відсутність бюджету витрат дитини з інвалідністю позбавляє суд можливості зробити висновок, що розмір стягуваних аліментів є адекватною сумою, а не надмірним фінансовим навантаженням, що не відповідає принципу розумності.
Суд критично поставився до твердження ОСОБА_2 про утримання батьків-пенсіонерів, зазначивши, що відсутні докази «повного утримання». Однак закон не вимагає доведення так званого «повного утримання» (як виключної залежності батьків), а вимагає лише врахування наявності таких осіб як обставини, що має істотне значення. Таким чином, суд фактично обмежився припущенням, що батьки забезпечують себе самостійно, що не відповідає принципу повного з`ясування обставин.
Враховуючи, що син ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності, сторона відповідача вважає, що стягнення аліментів у фіксованому розмірі 2 500 грн, який був запропонований відповідачем, є розумним компромісом. Це забезпечило б гарантоване та стабільне надходження коштів на потреби дитини, незалежно від коливань грошового забезпечення (яке може змінюватися залежно від місця дислокації, надбавок тощо).

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надійшов.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 8).
08 лютого 2013 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №2/151/41/13 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 17 січня 2013 року до досягнення повноліття (а. с. 11).
13 вересня 2017 року рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №151/618/17 збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн щомісячно, з часу вступу рішення в закону силу до досягнення повноліття (а. с. 23-24).
Відповідно до довідки №14.12/230, виданої Вербським старостинським округом Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 здійснює догляд за сином ОСОБА_3 , особою з інвалідністю І групи Б.(а.с.10)
Згідно довідки КНП «Чечельницька районна лікарня» №518 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом – розумова відсталість (а. с. 25).
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №215/25/1323/В від 12 червня 2025 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня Психоневрологічна лікарня ім. Ак. Ющенка Вінницької обласної ради» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю з дитинства, йому встановлено І «Б» групу довічно, потребує стороннього догляду. (а.с.17-20)
Відповідно до рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №215/25/1323/ від 12 червня 2025 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня Психоневрологічна лікарня ім. Ак. Ющенка Вінницької обласної ради» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має потребу в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, соціальній та побутовій реабілітації, в психолого-педагогічній реабілітації, в навчанні навичкам занять з фізичної культури (а. с. 13-16).
Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу КНП «Чечельницька районна лікарня» №59 та 115 ОСОБА_3 , 2007 року народження, є особою з інвалідністю І групи «Б» внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду (а. с. 12).
Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Гайсинськогої РДА та її з 01 січня 2025 року до 30 червня 2025 року призначено допомогу, а саме державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Розмір отриманої допомоги за період з 01 січня по 30 червня 2025 року становить 30 667,07 грн (а. с. 22).
Згідно із довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 № 380 від 22 вересня 2025 року ОСОБА_2 перебуває на службі у ІНФОРМАЦІЯ_5 (зворот а. с. 41).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 91 від 27 лютого 2025 року проведено медичний огляд позаштатною ВЛК КНП «Іллінецька міська лікарня» Іллінецької міської ради 27 лютого 2025 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): (111.9) Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик ССУ-ІІ. Гіпертензивне серце (ГЛШ по ЕКГ, УЗД). (Н34.8) Ангіопатія сітківки. СН 0. (M17) Післятравматичний лівобічний гонартроз II ст. СПО (01.12.23): артроскопія лівого колінного суглобу, парціальна резекція медіального меніску з приводу застарілого розриву медіального меніску лівого колінного суглобу. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. (Н90.6) Двобічна хронічна змішана приглухуватість, легке порушення справа, середньо-важке зліва. (H52.1). Miопія слабкої степені обох очей. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 396, 616, 36в, графи II Розкладу хвороб, ОСОБА_2 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а. с. 41).
Відповідно до довідки Бритавського старостинського округу від 01 грудня 2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_4 , 1949 року народження, його мати ОСОБА_5 , 1953 року народження (а. с. 40).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина.
Так, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» особа з інвалідністю – повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Положеннями ст. 14 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом беззаперечно встановлено, що син сторін є особою з інвалідністю І групи з дитинства, і таким, що через порушення функцій організму потребує стороннього догляду, який постійно здійснює за ним його мати. 
Очевидною є потреба сина сторін у харчуванні, одязі, взутті, засобах гігієни, проходженні лікування тощо, витрати на що з урахуванням віку ОСОБА_3 є значними.
При цьому відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, перебуває на військовій службі у ЗСУ. 
Апеляційний суд зауважує, що жодних належних доказів утримання будь-яких інших осіб, зокрема, своїх батьків ОСОБА_2 суду не надав. Сам факт того, що вони є особами пенсійного віку не свідчить про потребу в утриманні та здійсненні такого саме відповідачем.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що визначення аліментів у частці від доходу ставить ОСОБА_2 у вкрай скрутне становище, фактично не залишаючи можливості для підтримки власного здоров`я. 
Так, ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження розміру витрат на своє лікування.
Окрім того відповідач взагалі не надав суду будь-яких доказів про розмір його доходів або їх відсутність, наявність або відсутність у нього будь-якого рухомого чи нерухомого майна. 
Таким чином, апеляційний суд виснує, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що сплата аліментів у заявленому позивачкою розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними.
При цьому колегія суддів також зауважує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи відповідача про те, що заявлений позивачкою розмір аліментів є способом власного збагачення, суперечать моральним засадам цивілізованого суспільства.
Відтак враховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення повнолітньої дитини з інвалідністю та надані суду докази, колегія суддів, вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку батька зможуть забезпечити базові потреби спільного сина сторін, який страждає на психічне захворювання та є необхідними для його нормальної життєдіяльності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано норми закону, що їх регулюють.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin And Others V. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Конякіна Михайла Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 31 березня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

С. Г. Копаничук