Справа 761/7787/22 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1 
Провадження 11-кп/824/869/2026 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участю секретаря  ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора  ОСОБА_6 ,
обвинуваченого  ОСОБА_7 ,
захисника  ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 12021100100003650 від 17 вересня 2021 року за апеляційними скаргами прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року,-
в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засуджено:
за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;
за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;
на підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;
на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 , звільнено від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.
Відповідно до вироку, 28 серпня 2019 року,  ОСОБА_7 , будучи повідомлений про звільнення з посади директора ДП «Фінпром», відповідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 28 серпня 2019 року № 157-п «Про звільнення ОСОБА_7 », шляхом надсилання електронного листа на офіційну електронну адресу ДП «Фінпром», відмовився його виконувати. Зокрема, останній не залишив приміщення ДП «Фінпром», не передав уповноваженим особам документацію, печатку підприємства та продовжував виконувати функції директора без будь-яких законних підстав.
В подальшому, наприкінці вересня 2019 року, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про його звільнення із посади директора ДП «Фінпром», при невстановлених обставинах, отримав від представника ТОВ «Флора-Парк» Акт здачі-прийняття робіт від 30.09.2019 року, та вніс до вищевказаного Акту, відомості, які не відповідають дійсності, а саме зазначив у графі «Директор Державного підприємства «Фінпром» прізвище « ОСОБА_7 », підробивши таким чином офіційний документ, а також завірив власним підписом та печаткою підприємства, що перебувала у його незаконному володінні, надавши таким чином документу офіційного змісту. В подальшому, використовуючи, вищезазначений Акт здачі-прийняття робіт від 30.09.2021 року, представник ТОВ «Флора Парк» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення заборгованості із ДП «Фінпром».
Крім того, в період з кінця жовтня 2019 року та по кінець серпня 2021 року, ОСОБА_7 , повторно, достовірно знаючи про його звільнення із посади директора ДП «Фінпром», при невстановлених обставинах, отримував від представника ТОВ «Флора-Парк» Акти здачі-прийняття робіт, та вносив до них, відомості, що не відповідають дійсності, а саме зазначав у графі «Директор Державного підприємства «Фінпром» прізвище « ОСОБА_7 », підробивши таким чином офіційний документ, а також завіряв власним підписом та печаткою підприємства, що перебувала у його незаконному володінні, надавши таким чином документу офіційного змісту.
В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обгрунтування скарги вказав на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України не враховано кількість вчинених кримінальних правопорушень, а саме 22-х кримінальних правопорушення з кваліфікуючою ознакою повторності вчинення злочинів. Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 покарання не враховано вік, який під час ухвалення вироку, становив 72 роки, а відповідно до ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не може бути застосовано до певних категорій осіб, зокрема тих, які досягли пенсійного віку. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно; за ч.3 ст.358 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік із звільненням від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
В апеляційній скарзі обвинуваченого вказано на незаконність вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В обгрунтування доводів скарги вказав на те, що під час перебування в держаному підприємстві «Фінпром», керувався Статутом держаного підприємства «Фінпром», що підтверджує його посаду директора, та передбачає наявність Контракту між ним та Міністерством економічного розвитку та торгівлі. Однак, Контракт № 3-18, яким його було призначено на посаду директора держаного підприємства «Фінпром», втратив свою чинність 22.03.2014. У зв`язку із цим, він неодноразово звертався до Міністерства економічного розвитку та торгівлі для укладення нового Контракту. Також, 28.08.2019 на офіційну електронну адресу держаного підприємства «Фінпром», отримав Наказ з особового складу № 157-п від 28.08.2019 «Про звільнення ОСОБА_7 », який, на його думку порушує вимоги Кодексу законів про працю України. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 94 було реорганізовано Міністерство промислової політики, яке укладало із ним Контракт, та було передано до сфери управління Міністерства економічного розвитку та торгівлі. Таким чином, на його переконання, керівництвом Міністерства промислової політики не було його звільнено належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із цим втратило можливість продовжити Контракт із директором держаного підприємства «Фінпром» - ОСОБА_7 , як з керівником підприємства. Окрім цього, вказав на те, що відповідно до «Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України» накази про звільнення з особового складу підписуються Міністром. Однак, наказ № 157-п від 28.08.2019 «Про звільнення ОСОБА_7 », підписаний Державним секретарем, що свідчить про те, що вказаний наказ є нікчемним. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений вказав на те, що у скарзі не вказано підроблення, якого саме офіційного документу здійснено ОСОБА_7 .
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
обвинуваченого та захисника,які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи, у ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 уточнив свої вимоги вважав, що існують підстави для закриття кримінального провадження, у судових дебатах обвинувачений та захисник просили вирок скасувати, а провадження закрити, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували;
прокурора, який апеляційну скаргу обвинуваченого вважав необгрунтованою та просив залишити її без задоволення, а подану апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.358 КК України за обставин, наведених у вироку, стверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду, зокрема:
Копією Наказу від 23 березня 2009 року № 36-Д за підписом Міністра промислової політики України щодо переукладання контракту з ОСОБА_7 , директором ДП «Фінпром», на підставі якого є контракт від 23 березня 2009 року № 3-18.
Копією Наказу з особового складу від 28 серпня 2019 року № 157-п, за підписом Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яким ОСОБА_7 звільнено з посади директора державного підприємства «Фінпром» 28 серпня 2019 року з підстав, передбачених контрактом, а вищевказаний контракт від 23 березня 2009 року № 3-18 вважати таким, який припинив свою дію 28 серпня 2019 року.
Копією Наказу з особового складу від 28 серпня 2019 року № 158-п, за підписом Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, про призначення ОСОБА_10 виконувачем обов`язків директора державного підприємства «Фінпром» з 29 серпня 2019 року до призначення керівника вказаного підприємства в установленому законодавством порядку, про що внести відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відомостей про особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, у зв`язку з чим виключити ОСОБА_7 та включити ОСОБА_10 .
Копією листа ОСОБА_7 № 19/08-1-028 від 28 серпня 2019 року, адресованого Державному секретарю Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому обвинувачений зазначає, що Наказ № 157-п від 28.08.2019 року не є чинним, у зв`язку із чим останній має намір звернутись до суду.
Копією листа ОСОБА_7 № 19/10-1-033 від 04.10.2019 з доповненням до вказаного листа № 19/12-1-045 від 12.12.2019, адресованого Міністру розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому обвинувачений повідомляє, що у зв`язку з його звільненням 28.08.2019 року та появою інформації про нового керівника ДП «Фінпром», ОСОБА_7 змушений був звернутись до Господарського суду міста Києва з позовною заявою.
Копією листа ОСОБА_7 № 20/07-1-018 від 10 липня 2020 року, адресованого Прем`єр-міністру України, в якому обвинувачений зазначає, що 28 серпня 2019 року о 16:00, через особисту електронну пошту, отримав Наказ від 28 серпня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_7 », який вважає незаконним.
Висновком експерта Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-21/56548-ПЧ від 10 грудня 2021 року, за результатами проведення почеркознавчої експертизи, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_7 в графі «Представник ДП «Фінпром ОСОБА_7 » в актах виконано саме ОСОБА_7 .
Зазначені висновки суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_7 стверджуються і іншими доказами, зібраними у ході досудового розслідування.
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч.1 та ч.3 ст.358 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
Апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.
Колегія суддів повторно констатує те, що у справі зібрано достатню кількість доказів, якими доводиться винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Відповідно до пояснень обвинуваченого, останньому на електронну пошту 28 серпня 2019 року надійшов Наказ з особового складу від 28 серпня 2019 року № 157-п, за підписом Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яким ОСОБА_7 звільнено з посади директора державного підприємства «Фінпром» 28 серпня 2019 року з підстав, передбачених контрактом, а переукладений контракт від 23 березня 2009 року № 3-18, яким було продовжено повноваження ОСОБА_7 як директора ДП «Фінпром», вважати таким, який припинив свою дію 28 серпня 2019 року. Із показань ОСОБА_7 вбачається те, що йому відомо про те, у електронних реєстраційних базах після наказу від 28 серпня 2019 року № 157-п у якості директора ДП «Фіппром» була призначена інша особа. Наведене дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_7 був повідомлений про те, що директором підприємства фактично призначена інша особа, і він втратив право представляти дане підприємство, у тому числі і при веденні господарської діяльності. Тобто у ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 фактично підтвердив про те, що був ознайомлений з Наказом про звільнення його з посади директора та втратою повноважень, відповідно до яких мав право на засвідчення документів власним підписом та печаткою.
Посилання обвинуваченого на певний порядок звільнення керівників підприємств не звільняло ОСОБА_7 від обов`язку утримуватись від підписання документів від імені підприємства та не давало підстав для визнання зазначеного Наказу не чинним.
Щодо доводів обвинуваченого про втрату чинності Контракту № 3-18, яким його було призначено на посаду директора та визнання недійсним Наказу № 157-п про його звільнення, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що вказані спори вирішуються в порядку цивільного або адміністративного судочинства. Будь-яких рішень суду про те, що вказаний Наказ від 28 серпня 2019 року № 157-п про звільнення ОСОБА_7 з посади директора ДП «Фінпром», визнаний недійсним, а обвинуваченого ОСОБА_7 поновлено на посаді, у зв`язку із чим за ним залишались повноваження представляти інтереси, вирішувати питання організації бухгалтерського та іншого обліку, підписувати фінансову та іншу звітність, розпоряджатись відповідно до законодавства майном ДП «Фінпром», а також засвідчувати документи власним підписом та печаткою, в матеріалах справи не міститься, у зв`язку із чим, судом першої інстанції було правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.1 ст.358 КК України, як підроблення офіційних документів з метою їх подальшого використання, шляхом внесення відомостей, що не відповідають дійсності, а саме зазначення у графі «Директор Державного підприємства «Фінпром» прізвище « ОСОБА_7 », підробивши таким чином офіційні документи, та за ч.3 ст.358 КК України, як вчинення вищевказаних дій повторно.
За клопотанням сторони захисту судом було досліджено частину доказів. За результатами цього дослідження ні захисником, ні обвинуваченим не наведено належного обгрунтування неналежної оцінки цих доказів та помилковості висновків суду про їх належність та допустимість. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку стверджується іншими, зібраними у кримінальному провадженні доказами. Наведені докази узгоджуються між собою, взаємопов`язані, в сукупності доповнюють один одного, беззаперечно й достатньо підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.358 КК України. Дослідивши указані докази та давши їм належну юридичну оцінку у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень. Колегія суддів звертає увагу на те, що усі докази були зібрані в порядку, передбаченому КПК України. Обвинувачений та свідки були допитані судом із належною повнотою, усі обставини кримінального провадження, які мають істотне значення для правильного його вирішення були з`ясовані.
Наведене указує на те, що висновки суду першої інстанції про визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтуються на вимогах закону та зібраних у справ доказів. Підстав для скасування вироку із закриттям провадження у справі у ході апеляційного розгляду не встановлено. 
Крім того, ст.ст.412, 415 КПК України вказано вичерпний перелік підстав за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Таких порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду в суді апеляційної інстанції колегією суддів не встановлено, що вказує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання у виді обмеження волі, то такі доводи є обгрунтованими.
Так, ОСОБА_7 призначено покарання у виді обмеження волі, тоді як обвинувачений є пенсіонером, та відповідно до ч.3 ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі застосоване бути не може. Наведене дає підстави стверджувати про те, що останньому було призначене покарання, яке не могло бути призначене в силу вимог закону. Ця обставина указує на необхідність ухвалення нового вироку в частині призначеного покарання.
Альтернативним покарання, яке на думку колегії суддів, буде повністю відповідати меті покарання є покарання у розмірі та виді вказаному у санкціях ч.1 та ч.3 ст.358 КК України. Відтак колегія суддів вважає за доцільне, ОСОБА_7 за ч.1 ст.358 КК України призначити покарання у виді штрафу, в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, за ч.3 ст.358 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік.
Тому, відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність таневідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, внаслідок чого до ОСОБА_7 необхідно застосувати більш суворе покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.
Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, тим самим задовольнити апеляційну скаргу прокурора та залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_7 призначити покарання: 
- за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень;
- за ч.3 ст.358 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: 
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
На підставі ст.72 КК України призначене покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
В решті вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

_____________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4