ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5343/26 Справа № 420/808/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року у складі судді Битяка І.Г. по справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції, боржник: ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2026 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулось зі скаргою на дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції (а.с. 1-5).
Скарга мотивована тим, що 23.06.2016 року Новопсковський районний суд Луганської області ухвалив рішення у справі №420/808/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 996,57 грн, яка складається з: 22 116,04 грн - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 9 880,53 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 622,02 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, та по 189,60 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат на публікацію оголошення у пресі про виклик відповідачів. 15.02.2021 року Новопсковський районний суд Луганської області постановив ухвалу про зміну стягувача з ПАТ «Банк форум» на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». 10.12.2025 року Ровеньківський ВДВС виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», де зокрема зазначив, що у виконавчому документі зазначено дві окремі вимоги, що суперечить нормам законодавства про наявність однієї вимоги в одному виконавчому документі, у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника, що є обов`язковим реквізитом згідно з п. 3 ч. 1 Закону. Вважає зазначене повідомлення незаконним та передчасним, оскільки у виконавчому документі у справі №420/808/16-ц зазначено про солідарне стягнення, а також зазначено про стягнення з кожного з відповідачів в певній частині судових витрат. Щодо наявності у виконавчому документі дати народження боржника зазначає, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання. 
На підставі вищевикладеного, скаржник просив суд визнати незаконними дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції під час визначення залишку боргу при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, скасувати це повідомлення та зобов`язати Ровеньківський відділ державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №420/808/16-ц. 
Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції, боржник: ОСОБА_1  (а.с. 54-57).
Не погодившись з такою ухвалою, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу (а.с. 58-63).
Учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення скарги, з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні скарги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем були дотримані передбачені законодавством вимоги щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що до Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції надійшов на виконання виконавчий лист ЄУ №420/808/16-ц від 06.04.2017, виданий Новопсковським районним судом Луганської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 996,57 грн, яка складається з: 22 116,04 грн - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 9 880,53 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 622,02 грн з кожного в рахунок відшкодування сплаченого судового збору, та по 189,60 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат на публікацію оголошення у пресі про виклик відповідачів.
15.02.2021 року Новопсковський районний суд Луганської області постановив ухвалу про зміну стягувача з ПАТ «Банк форум» на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Відповідно до копії виконавчого листа №420/808/16-ц, що міститься в матеріалах справи, суд, який видав виконавчий лист не вказав дату народження фізичної особи-боржника ОСОБА_1 .
Також суд зазначає, що у виконавчому документі зазначено про солідарність стягнення з боржників та про окреме стягнення з кожного з боржників.
10.12.2025 року державний виконавець Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки у виконавчому документі зазначено дві окремі вимоги, що суперечить нормам законодавства про наявність однієї вимоги в одному виконавчому документі, у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника, що є обов`язковим реквізитом згідно з п. 3 ч. 1 Закону.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як визначено у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти
У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №471/283/17-ц (провадження №61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.
Пунктом 14 Інструкції передбачено, якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (крім випадків отримання виконавцями нових даних, які ідентифікують боржника - фізичну особу, в порядку інформаційної взаємодії автоматизованої системи з державними базами даних і реєстрами), або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження. Наведене також узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 року у справі №814/758/17.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року у справі №761/20750/13-ц (провадження №61-15817св20) зазначено, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, за наявності даних щодо його прізвища, імені, реєстраційного номера облікової картки платника податків та адреси місця проживання не породжує обґрунтованих сумнівів щодо ідентифікації особи боржника з метою примусового виконання судового рішення, і тому сама по собі не може бути підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.
Правовий висновок про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання, неодноразово і послідовно викладено у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №471/283/17-ц (провадження №61-331св18), від 16 жовтня 2019 року у справі №219/7439/14-ц (провадження №61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі №487/3774/16-ц (провадження №61-42083св18), від 08 квітня 2020 року у справі №175/3554/14-ц (провадження №61-11274св18),від 29 липня 2020 року у справі №761/20750/13-ц (провадження №61-21778св19), від 12 січня 2022 року у справі №753/1329/20-ц (провадження №61-7350св21), від 14 грудня 2022 року у справі №504/3238/16-ц (провадження №61-9909св22).
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Отже, відсутність у виконавчому документі певної інформації щодо боржника, зокрема, дати народження не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.
Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.
Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.
Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разі виконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.
Внаслідок повернення виконавчого документа без прийняття до виконання створюється ситуація, коли стягувач на заключному етапі захисту своїх цивільних прав, під час примусового виконання остаточного судового рішення змушений вживати додаткових зусиль для поновлення порушених прав, зокрема, повторно звертатись до суду для усунення недоліків виконавчого листа та повторного пред`являти його до виконання. Враховуючи, що вимоги цивільно-процесуального законодавства не передбачають обов`язок учасника справи надавати суду інформацію про дату народження потенційного боржника (частина третя статті 175 ЦПК України, стаття 185 ЦПК України в редакції 2004 року), суд не завжди має змогу зазначати цю інформацію у виконавчому листі.
Таким чином, відсутність у виконавчому документі дати народження боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, і такі дії державного виконавця Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції при винесенні повідомлення від 10.12.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу (ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати вказану інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.
При розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №761/19306/22 (провадження №61-10806св23).
Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки виконавчий лист є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органом державної виконавчої служби, з огляду на те, що у ньому зазначено, зокрема прізвище, ім`я та по батькові боржника, його адресу та РНОКПП, а також враховуючи те, що державний виконавець самостійно не був позбавлений можливості встановити інші ідентифікуючи дані боржника, з огляду на заходи примусового виконання рішення, на підставі якого був виданий цей виконавчий лист, у державного виконавця Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції були відсутні підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.
Щодо зазначення у виконавчому листі дві окремі вимоги, що на думку державного виконавця є порушенням чинного законодавства, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно ч. 5 ст. 431 ЦПК України якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо невідповідності виконавчого документа вимогам ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд констатує, що за наявності у виконавчому листі відомостей, наявність яких передбачена вимогами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця не було передбачених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для повернення зазначеного виконавчого документа без виконання.
У виконавчому листі №420/808/16-ц зазначено, стягувача, боржника, викладено резолютивну частину рішення щодо солідарного стягнення з боржника суми заборгованості, а також щодо стягнення з нього конкретно зазначених сум судових витрат по справі, тобто у виконавчому листі конкретизовано в яких саме частинах боржнику необхідно виконати рішення, в тому числі зазначено про його солідарний обов`язок, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Отже, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду та помилково виходив з того, що відсутність у виконавчому листі дати народження боржника та зазначення у виконавчому листі про стягнення з одного і того ж боржника про солідарний обов`язок та стягнення конкретної суми є безумовною підставою для повернення виконавчого документу, а також дійшов невірного висновку про те, що державний виконавець Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції законно та правомірно повернув виконавчий документ стягувачеві.
Тому ухвала суду першої інстанції у вказаній частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, а скарга ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в частині визнання незаконними дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та його скасування підлягає задоволенню.
Щодо зобов`язання Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №420/808/16-ц колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» №1395/5 від 24.04.2017 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд, розглядаючи справи, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Про вищевказані висновки зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2021 року у справі №761/19292/19.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питання щодо зобов`язання вчинити дії, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Одночасно з цим, у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» та у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Таким чином, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням та нездійсненням певних дій.
Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень у виконавчому провадженні за своєю правовою природою є дискреційним, однак такі повноваження не є необмеженими.
Таким чином, вимога скарги про зобов`язання Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі №420/808/16-ц не може бути задоволена.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанцій постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» – задовольнити частково.
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції, боржник: ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Визнати дії Ровеньківського відділу державної виконавчої служби у Ровеньківському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління юстиції при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, незаконними.
Скасувати повідомлення від 10 грудня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
В іншій частині скарги - відмовити.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «23» червня 2026 року.
Повний текст постанови складено «02» липня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров