ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/806/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026
у справі за позовом заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у сумі 16 464 965,46 грн., 3% річних у сумі 511 486,20 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 267 802,34 грн.

1. Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень за результатом їх розгляду

1.1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/806/26 за позовом заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" (далі - ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд", відповідач, скаржник), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення на користь Київської міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Київської міської територіальної громади безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 16 464 965,46 грн, трьох процентів річних від простроченої суми безпідставно збережених коштів у розмірі 511 486,20 грн та втрат інфляції у розмірі 1 267 802,34 грн.

1.2. Під час розгляду вказаної справи прокурором було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача як в національній валюті (гривня), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать відповідачу, в межах суми позовних вимог на загальну суму 18 244 254 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі № 910/806/26, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 про виправлення описки, заяву заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" (ЄДРПОУ 03334032) як в національній валюті (гривня), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" (ЄДРПОУ 03334032), в межах суми позовних вимог на загальну суму 18 244 254,00 грн.

2.2. Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 910/806/26 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі № 910/806/26 - без змін.

2.4. Мотивуючи вказані рішення суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з наступного:

- враховуючи наведені заступником Генерального прокурора Крим Максимом Юрійовичем Офісу Генерального прокурора обґрунтування підстав звернення до суду з позовом - існування у відповідача значної суми заборгованості перед Державним бюджетом України, визначений заявником захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" як в національній валюті (гривня), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд", в межах суми позовних вимог на загальну суму 18 244 254,00 грн є адекватним, співмірним та логічно пов`язаним із предметом даного позову, що тим самим забезпечить виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) та тим самим досягне мети забезпечення;

- питання наявності/відсутності у заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича повноважень для звернення до суду з позовною заявою та визначення належного позивача мають бути вирішені судом першої інстанції в іншому порядку та на іншій стадії і вказаному питанню не може бути надана оцінка судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі відповідач просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 910/806/26; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича про забезпечення позову відмовити; скасувати арешт, накладений ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі № 910/806/26 на грошові кошти Товариства.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає наступне

- застосування висновків, зроблених Верховним Судом у постанові від 17.01.2025 у справі № 903/497/24 в справі №910/806/26 є помилковим, оскільки в справі № 903/497/24 підставою для оскарження рішень є питання порушення судами правил юрисдикції;

- судом апеляційної інстанції взагалі не були розглянуті доводи Відповідача щодо недоведеності повноважень Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича на звернення до суду з заявою про забезпечення позову в інтересах держави в особі Київської міської ради;

- Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є належним органом у спірних правовідносинах щодо стягнення коштів пайової участі, водночас, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є суб`єктом владних повноважень, що унеможливлює звернення прокурора із позовом у цій справі;

- під час перевірки повноважень особи, яка надає до суду процесуальний документ, в даному випадку повноваження заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича не були враховані також висновки, викладені в мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 у справі № 3-28/2024 (59/24);

- заступник Генерального прокурора в своїй заяві не обґрунтував належним чином, що конкретно стало підставою для звернення до суду з позовом;

- позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач вчиняв дії, які свідчать про ухилення від виконання зобов`язання, а також ймовірності того, що майно та/або грошові кошти Відповідача можуть зникнути шляхом відчуження чи Відповідач вживає заходи з витрачання своїх коштів, унаслідок чого неможливо буде виконати судове рішення;

- судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 29.09.2025 у справі № 906/891/25.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. Заступником Генерального прокурора подано відзив на касаційну скаргу, який мотивовано наступним:

- у касаційній скарзі відсутні будь-які доводи чи докази, які б свідчили про недоцільність, надмірність або неспівмірність застосованого судом заходу забезпечення позову;

- питання щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді розглядається під час відкриття провадження у справі та протягом судового розгляду;

- при зверненні з позовом прокурор у розділі 4 позовної заяви обґрунтував підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді з чітким визначенням усіх обов`язкових умов, за наявності яких допускається застосування такого заходу прокурорського реагування;

- Конституційний Суд України у п. 3 Рішення від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 зазначив, що окремі приписи абз. 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (зі змінами), які визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року;

- безпідставними є посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду.

7.3. Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

7.4. Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

7.5. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц).

7.6. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

7.7. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

7.8. Звертаючись із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову заявник покликався зокрема на те, що: у відповідача наявне прострочене грошове зобов`язання зі сплати коштів пайової участі, встановленого законом, невиконання якого призвело до безпідставного збереження значної суми бюджетних коштів та порушення публічних інтересів держави у бюджетній сфері; протиправна бездіяльність відповідача негативно впливає на фінансовий стан позивача , оскільки сума простроченої заборгованості є істотною та безпосередньо впливає на можливість належного виконання публічних фінансових зобов`язань реалізації програм соціально-економічного розвитку; навмисне ухилення відповідача від погашення простроченої заборгованості та зволікання з виконанням обов`язку зі сплати коштів до бюджету створює ризик утворення безнадійної заборгованості, що з урахуванням публічного характеру спірних коштів є неприпустимим з огляду на принципи бюджетної дисципліни та справедливості; тривала несплата заборгованості та необмежена можливість відповідача розпоряджатися власними коштами свідчать про реальний ризик ускладнення або унеможливлення виконання майбутнього судового рішення, а тому ужиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти є співмірним, обґрунтованим та необхідним для гарантування реального й ефективного виконання рішення суду в разі задоволення позову та відповідає вимогам статей 136-137 ГПК України і усталеній практиці Верховного Суду. 

7.9. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

7.10. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

7.11. Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на особу, яка клопоче про таке забезпечення та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

7.12. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

7.13. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

7.14. Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).

7.15. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 та від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

7.16. Предметом позовних вимог у цій справі є майнова вимога про стягнення 18 244 254,00 грн.

7.17. Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, то судами зазначено про те, що застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане із предметом позову.

7.18. Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

7.19. При цьому заявлений захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

7.20. У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

7.21. Судами попередніх інстанцій зазначено, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

7.22. При цьому, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, оскільки в силу положень статті 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами, тому доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.09.2025 у справі № 916/2175/25.

7.23. Арешт коштів на рахунках означає, що грошові кошти залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржників й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

7.24. З наведених міркувань суди виснували, що в цьому випадку відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір, що в свою чергу узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.

7.25. Судами досліджено та встановлено, що запропонований заявником захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти не порушує та не обмежує права будь-яких осіб, в тому числі відповідача, а лише встановлює певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

7.26. Також судами встановлено, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на кошти не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

7.27. При цьому, окремо судом апеляційної інстанції зауважено на тому, що відповідачем не надано жодних доказів того, що накладення арешту на його кошти та майно в межах суми позовних вимог призведе до втручання у його звичайну господарську діяльність, проте, у випадку наявності таких обставин відповідач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

7.28. Наведеним спростовуються доводи скаржника, які стосуються недоведеності заявником наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову та безпідставності вжиття таких заходів судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд.

7.29. Щодо доводів скаржника про недоведеність повноважень Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича на звернення до суду з заявою про забезпечення позову в інтересах держави в особі Київської міської ради та про помилкове застосування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, оскільки в справі № 903/497/24 підставою для оскарження рішень є питання порушення судами правил юрисдикції, з посиланням на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 29.09.2025 у справі № 906/891/25 та щодо доводів скаржника про те, що під час перевірки повноважень особи, яка надає до суду процесуальний документ, в даному випадку повноваження заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича не були враховані також висновки, викладені в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 у справі № 3-28/2024 (59/24), колегія суддів зазначає наступне.

7.29.1. Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом із винесенням відповідного рішення, а забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

7.29.2. Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спору по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі № 902/483/18).

7.29.3. На стадії розгляду заяви про забезпечення позову суд не вирішує та не розглядає справу по суті, а у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову оцінка наявності/відсутності права позивача на звернення до суду, підстав заявлених позовних вимог, юрисдикції у справі повинна здійснюватися судом в іншому порядку та на іншій стадії і в такому випадку не мала надаватись судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

7.29.4. Аналогічні правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у справі № 903/497/24.

7.29.5. Відтак, як обґрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції, питання наявності/відсутності у заступника Генерального прокурора Крим Максима Юрійовича повноважень для звернення до суду з даною позовною заявою та визначення належного позивача мають бути вирішені судом першої інстанції в іншому порядку та на іншій стадії і вказаному питанню не може бути надана оцінка під час перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

7.29.6. Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що у вказаній частині постанови об`єднаної палати вирішено, в тому рахунку, загальне питання процесуального характеру щодо можливості вирішення судами питання наявності/відсутності права позивача на звернення до суду під час здійснення провадження за заявою про забезпечення позову.

7.29.7. Відтак, вказані правові висновки об`єднаної палати є загальними та стосуються не суті пред`явлених вимог, а концептуальних питань процесуального характеру щодо визначення меж розгляду заяв про забезпечення позову під час здійснення відповідного судового провадження. 

7.29.8. Наведеним спростовуються зазначені доводи скаржника.

7.30. Щодо доводів скаржника про те, що Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є належним органом у спірних правовідносинах щодо стягнення коштів пайової участі, водночас, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є суб`єктом владних повноважень, що унеможливлює звернення прокурора із позовом у цій справі, колегія суддів зазначає наступне.

7.30.1. За змістом частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

7.30.2. Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

7.30.3. Статтею 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

7.30.4. Частиною першою статті 169 ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

7.30.5. Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

7.30.6. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

7.30.7. Виключна компетенція відповідних рад щодо здійснення прав суб`єкта комунальної власності випливає з положень частини п`ятої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

7.30.8. Згідно із частиною першою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 

7.30.9. Сторонами в судовому процесі - позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування (стаття 4 та частина перша статті 45 ГПК України).

7.30.10. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка за твердженням позивача повинна виконати зобов`язання (боржник). 

7.30.11. Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21).

7.30.12. Отже, у справі про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту позивачем є особа, яка власними рішеннями визначає розмір та порядок сплати пайової участі та має право розпоряджатися вказаними коштами місцевого бюджету, тобто орган місцевого самоврядування та у випадках встановлених законом його виконавчі органи, а відповідачем має бути особа, яка, на думку позивача, ухиляється від сплати вказаних коштів до місцевого бюджету.

7.30.13. У частині четвертій статті 56 ГПК України передбачено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

7.30.14. Отже, участь Київської міської ради у цьому спорі в якості позивача за загальним правилом не суперечить вимогам чинного законодавства.

7.30.15. Наведеним спростовуються вказані доводи скаржника.

7.31. З огляду на викладене, доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а відтак не є релевантними з цих міркувань та не знайшли підтвердження щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

7.32. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та у справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.3. З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

9. Судові витрати

9.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 3 Київзеленбуд" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 910/806/26 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 910/806/26 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова