УХВАЛА

23 червня 2026 року 
м. Київ

справа №826/12537/16
адміністративне провадження № К/990/18238/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №826/12537/16 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство «Авіалінії Харкова» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0004441406 від 22.04.2016 року та №0004471906 від 22.04.2016 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026, позов Публічного акціонерного товариства «Авіалінії Харкова» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0004471906 від 22.04.2016, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн на підставі пункту 1 статті 9 Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 22.04.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №826/12537/16.
Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску; надання оригіналу платіжного документа про сплату судового збору; належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано заяву про усунення недоліків, уточнену касаційну скаргу, платіжну інструкцію від 21.05.2026, відповідно до якої сплачено 11,00 грн судового збору за подання касаційної скарги, заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2026 виправлено арифметичну помилку в ухвалі Верховного Суду від 11.05.2026 у справі №826/12537/16, зазначивши суму судового збору за подання касаційної скарги « 2204,80 грн». Продовжено Головному управлінню ДПС у м. Києві на десять днів з дня отримання копії даної ухвали строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №826/12537/16 шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог зазначеної ухвали контролюючим органом надіслано заяву про усунення недоліків, заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, надано уточнену касаційну скаргу, платіжну інструкцію від 11.06.2026 №2166, відповідно до якої сплачено 2200,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.
Податковим органом зазначено, що звернення з первинною касаційною скаргою було своєчасним, після повернення касаційної скарги було вжито заходів для усунення недоліків, повторно касаційну скаргу подано без зволікань.
Скаржником вказано підставами касаційного оскарження пункти 1 та 2 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги контролюючого органу, фактично прирівняли два принципово різні правові механізми, передбачені Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», - обов`язок декларування валютних цінностей за пунктом 1 статті 9 та валютні санкції Національного банку України за статтею 16. Таке ототожнення є грубою помилкою у застосуванні норм матеріального права, оскільки зазначені норми мають абсолютно різну правову природу, різне функціональне призначення та різне коло суб`єктів, уповноважених на їх застосування.
Податковим органом зауважено, що пункт 1 статті 9 Декрету № 15-93 встановлює самостійний публічно-правовий обов`язок резидентів щорічно декларувати наявність валютних цінностей станом на 01 січня відповідного року. Цей обов`язок є складовою системи податкового контролю і його виконання перебуває у сфері повноважень органів державної податкової служби. Відповідальність за порушення саме цього обов`язку жодним чином не пов`язана зі статтею 16 Декрету, яка регулює принципово інші відносини - застосування НБУ та уповноваженими банками фінансових санкцій за незаконні валютні операції. ПАТ «Авіалінії Харкова» порушило саме порядок декларування валютних цінностей станом на 01.01.2016, що є самостійним і окремим складом порушення, за яке контролюючий орган правомірно застосував штраф у розмірі 340,00 грн на підставі ППР №0004471906 від 22.04.2016.
На думку скаржника, посилання апеляційного суду на правові висновки Верховного Суду України від 07.02.2012 у справі №21-904а10 та Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №280/5170/18 є безпідставним і свідчить про неправильне розуміння судом апеляційної інстанції меж застосування цих висновків. Зазначені постанови стосуються виключно питання застосування санкцій, передбачених статтею 16 Декрету № 15-93, та визначення кола органів, уповноважених на їх застосування. Правовідносини у справах, де сформовано ці висновки, є принципово відмінними від правовідносин у цій справі, адже тут предметом спору є не валютні санкції НБУ, а відповідальність за порушення обов`язку декларування.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Положення пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України можливе у тому випадку, коли скаржник доведе, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.
Однак вищезазначених вимог скаржником не дотримано. Податковим органом не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, які висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не враховано судами, від яких висновків Верховного Суду, використаних судами, належить відступити та як має застосовуватись відповідна норма права.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, які стали підставою для залишення її без руху, скаржником не усунуто в повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №826/12537/16 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	О.О. Шишов   М.М. Яковенко