П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/325/26-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яка полягає в ненаданні дозволу на переведення житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 у нежитлове приміщення для подальшої реконструкції під стоматологічний кабінет; зобов`язати Виконавчий комітет Чернівецької міської ради винести рішення про переведення зазначеного житлового приміщення у нежитлове для подальшої реконструкції під стоматологічний кабінет без врахування підпункту «ї» пункту 2.1.3. Положення про порядок переведення житлового приміщення (житлового будинку) у нежитлове під розміщення об`єктів невиробничої сфери та нежитлового приміщення у житлове в місті Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 31.01.2013 року № 741.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яка полягає в ненаданні дозволу позивачу на переведення житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 у нежитлове приміщення для подальшої реконструкції під стоматологічний кабінет. Зобов`язано Виконавчий комітет Чернівецької міської ради розглянути заяву та надати ОСОБА_1 дозвіл про переведення зазначеного житлового приміщення у нежитлове приміщення для подальшої реконструкції під стоматологічний кабінет, з врахуванням висновків суду. Стягнуто на користь позивача судовий збір у сумі 1064,94 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Повернуто позивачу з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у розмірі 1065,04 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що лист Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради від 26.12.2025 року не є рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради у розумінні приписів частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому подана позивачем заява про надання відповідного дозволу уповноваженим органом у встановленому порядку по суті не розглянута, а рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради прийнято не було. Суд також зазначив, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку отримання згоди всіх власників суміжних квартир або мешканців будинку як необхідної передумови для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про переведення житлового приміщення у нежитлове, а подані власниками квартири АДРЕСА_2 заяви щодо незгоди або відкликання раніше наданої згоди мають характер їх суб`єктивного волевиявлення та не є юридичним фактом, який відповідно до закону унеможливлює прийняття рішення про переведення житлового приміщення у нежитлове.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Чернівецької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. За доводами апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд першої інстанції проігнорував як норми чинного законодавства, так і норми Положення про порядок переведення житлового приміщення (житлового будинку) у нежитлове, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 31.01.2013 року № 741 (далі - Положення № 741), як обов`язкового акта на території громади, щодо обов`язковості отримання згод усіх суміжних співвласників будинків. Посилається на підпункт «ї» пункту 2.1.3. Положення № 741, який встановлює, що до заяви додається засвідчена нотаріально згода власників суміжних житлових приміщень. Зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що власники суміжних житлових приміщень - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - не дають згоду на переведення. 
Також апеляційну скаргу подали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як особи, які не брали участі у справі, в якій просять рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. За доводами апеляційної скарги, зазначені особи вказують, що є власниками квартири АДРЕСА_3 , яка визначена як суміжне приміщення до квартири позивача № 4, та що оскаржуваним рішенням безпосередньо вирішено питання про їхні права та інтереси без їх залучення до участі у справі. Посилаються на п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України як на безумовну підставу для скасування рішення. Також зазначають, що суд вийшов за межі своїх повноважень і втрутився у дискреційні повноваження виконавчого комітету, зобов`язавши його надати дозвіл, а висновок суду щодо незастосування Положення № 741 є немотивованим і передчасним.
ОСОБА_1 подала пояснення на апеляційні скарги, в яких заперечила щодо доводів і мотивів апеляційних скарг та просила залишити оскаржуване судове рішення без змін. Зазначила, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив та оцінив надані докази в сукупності, проаналізував законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову. Вважає, що чинним законодавством не встановлено обов`язку отримання згоди всіх власників суміжних квартир як необхідної передумови для прийняття рішення про переведення житлового приміщення у нежитлове, а локальні підзаконні нормативно-правові акти органів місцевого самоврядування не можуть встановлювати додаткові обмеження права власності, які не передбачені законами України.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої - третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № 1412 від 07.08.2025 року.
24.11.2025 року позивач подала до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради через Центр надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради заяву про надання дозволу на переведення житлових приміщень в нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери - стоматологічний кабінет на АДРЕСА_4 . До заяви було додано визначений перелік документів, у тому числі: копію висновку щодо розгляду містобудівного розрахунку; копію паспорта заявниці; засвідчену нотаріально копію документа про право власності; копію витягу з Державного реєстру речових прав; копію технічного паспорту на квартиру; копію відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; копію нотаріально посвідченої заяви-згоди сусідів будинку АДРЕСА_5 на переведення житлової квартири під нежитлові приміщення; копію заяви ПП «Регіон центр» про надання згоди; копії довідок про відсутність заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Листом від 26.12.2025 року Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради повідомив позивача, що при перевірці наданих документів встановлено відсутність засвідченої нотаріально згоди власників суміжних житлових приміщень з житловим приміщенням, яке пропонується перевести у нежитлове. При наданні всіх необхідних документів, зазначених у п. 2.1.3 Положення, звернення ОСОБА_1 буде розглянуте на засіданні Комісії.
Відповідно до листа № 235 від 16.02.2024 року комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Чернівецької міської ради встановлено, що суміжними приміщеннями до квартири позивача є квартира АДРЕСА_6 .
Власники квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - заявами від 09.05.2025, 15.07.2025 та від 02.02.2026 року повідомили Департамент інфраструктури та благоустрою міської ради про те, що не надають згоду на переведення квартири АДРЕСА_1 у нежитлове приміщення. ОСОБА_2 заявою від 08.05.2025 року відкликала свою раніше надану згоду на переведення зазначеного житлового приміщення у нежитлове.
Чернівецька міська рада рішенням від 31.01.2013 року № 741 затвердила Положення про порядок переведення житлового приміщення (житлового будинку) у нежитлове під розміщення об`єктів невиробничої сфери та нежитлового приміщення у житлове в місті Чернівцях (далі - Положення № 741).
Пунктом 3.1.2. Положення № 741 визначено, що департамент житлово-комунального господарства міської ради на підставі протоколу Постійно діючої міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті міської ради з розгляду питань щодо переведення жилих приміщень в нежилі і нежилих приміщень у жилі в м. Чернівцях готує пропозиції на розгляд виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо прийняття рішення з переведення жилих приміщень в нежилі або відмови в зміні їх статусу. Департамент інфраструктури та благоустрою міської ради є правонаступником департаменту житлово-комунального господарства міської ради відповідно до пункту 1.4.1 відповідного положення, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 29.06.2023 року № 1281.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст права власності, зокрема це право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. За правилами частини першої статті 320 цього ж Кодексу власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Частиною п`ятою статті 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житло є специфічним об`єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку.
Згідно вимог статті 6 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.
Частина перша статті 8 ЖК України встановлює, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 7, частини першої статті 8 ЖК України у виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету обласної і міської ради народних депутатів.
Згідно пункту 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на, зокрема, переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 Житлового кодексу Української РСР.
Абзац сьомий статті 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва.
Отже, за нормами чинного законодавства для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані урахувати інтереси інших громадян, які проживають у цьому будинку.
Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 165/403/16-а, від 08.05.2018 року у справі № 210/8381/13-а.
Щодо доводів апеляційних скарг про обов`язковість отримання згоди власників суміжних приміщень, колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції правильно встановив, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку отримання згоди всіх власників суміжних квартир або мешканців будинку як необхідної передумови для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про переведення житлового приміщення у нежитлове. Відповідно до вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Подані власниками квартири АДРЕСА_2 заяви щодо незгоди або відкликання раніше наданої згоди мають характер їх суб`єктивного волевиявлення та не є юридичним фактом, який відповідно до закону унеможливлює прийняття рішення про переведення житлового приміщення у нежитлове. Саме по собі заперечення окремих мешканців будинку не є достатньою правовою підставою для відмови у зміні функціонального призначення приміщення, якщо така зміна не порушує вимог законодавства та прав інших співвласників. Обмеження права власника на використання належного йому майна можливе лише у випадках, прямо передбачених законом, а суб`єктивні заперечення інших мешканців без доведення порушення їх прав не можуть бути достатньою підставою для такого обмеження.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що розміщення стоматологічного кабінету у спірному приміщенні призведе до порушення прав та законних інтересів мешканців будинку, погіршення умов їх проживання або порушення будівельних, санітарних чи протипожежних норм.
Щодо доводів апеляційної скарги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про необхідність дотримання вимоги пункту 1.3 Положення № 741 щодо забезпеченості власника та членів його сім`ї житловою площею за нормою 13,65 кв.м., колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що локальні підзаконні нормативно-правові акти органів місцевого самоврядування не можуть встановлювати додаткові обмеження права власності, які не передбачені законами України. Чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо можливості переведення житлового приміщення у нежитлове залежно від забезпечення власника або членів його сім`ї іншою житловою площею у визначених нормах. Така вимога не передбачена ні Житловим кодексом України, ні іншими законами України, що регулюють питання здійснення права власності на житло. Встановлення ж у пункті 1.3 Положення № 741 вимоги щодо обов`язкового забезпечення власника та членів його сім`ї житловою площею за нормою 13,65 кв.м. фактично створює додаткове обмеження права власника на розпорядження належним йому майном, що суперечить вимогам законодавства.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про наявність безумовної підстави для скасування рішення за п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України (суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі), колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору у даній справі є бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яка полягає у нерозгляді заяви позивача та неприйнятті відповідного рішення по суті. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зобов`язано відповідача розглянути заяву та надати дозвіл з врахуванням висновків суду. Рішення суду першої інстанції не вирішує безпосередньо питання про права та обов`язки власників квартири АДРЕСА_2 , оскільки суд зобов`язав відповідача розглянути заяву позивача, а не позбавив зазначених осіб будь-яких прав. Висновки суду першої інстанції щодо правового значення заперечень власників суміжних приміщень є правовою оцінкою обставин справи, а не рішенням про права цих осіб. При цьому, орган місцевого самоврядування при розгляді заяви позивача зобов`язаний самостійно оцінити всі обставини, у тому числі дотримання прав інших мешканців будинку, санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Таким чином, підстава, передбачена п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України, у даній справі відсутня, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції не вирішує безпосередньо питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки зазначених осіб.
Щодо доводів апеляційних скарг про втручання суду у дискреційні повноваження виконавчого комітету, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, встановивши протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язав відповідача розглянути заяву та надати дозвіл з врахуванням висновків суду. Такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини четвертої статті 245 КАС України, згідно з якою у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Суд першої інстанції встановив, що позивачем подано повний пакет документів, передбачений Положенням № 741, а єдиною підставою для нерозгляду заяви стала відсутність згоди суміжних власників, яка, як встановлено судом, не є обов`язковою передумовою за законом. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про зобов`язання відповідача розглянути заяву та надати дозвіл з врахуванням висновків суду.
Водночас колегія суддів зазначає, що лист Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради від 26.12.2025 року, у розумінні приписів частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не є рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, яким належним чином розглянуто заяву позивача. Подана позивачем заява про надання відповідного дозволу уповноваженим органом у встановленому порядку по суті не розглянута, а рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради прийнято не було, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Щодо доводів апеляційної скарги Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про необхідність долучення нових доказів (протоколу № 2 постійно діючої комісії від 25.02.2026 року, листів департаменту, проєкту рішення виконавчого комітету, порядку денного засідання від 10.03.2026 року), колегія суддів зазначає, що зазначені документи стосуються дій відповідача, вчинених після подання позову та під час розгляду справи судом першої інстанції, і не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності відповідача на момент звернення позивача до суду. Більше того, як зазначає сам апелянт, проєкт рішення на засідання виконавчого комітету 10.03.2026 року був знятий з розгляду у зв`язку з ухваленням рішення суду першої інстанції, що додатково підтверджує, що на момент звернення до суду та ухвалення рішення судом першої інстанції заява позивача по суті розглянута не була.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29-30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Чернівецької міської ради та про необхідність зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача та надати дозвіл на переведення житлового приміщення у нежитлове з врахуванням висновків суду.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.