МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 р.  	№ 400/2547/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ОСОБА_1 звернувся до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами: 
-визнати протиправною відмову Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за заявою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII; 
-зобов`язати Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 24.02.2026 р. та надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.02.2026 р. позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 3 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років і він не бажає проходити військову службу. 04.03.2026 р. на адресу своєї електронної пошти позивач отримав відмову комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 в наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, причини відмови: у поданому пакеті документів відсутній письмовий договір між заявником та ОСОБА_2 про те, з ким з батьків буде проживати ОСОБА_3 , та про участь другого з батьків у вихованні. Позивач категорично не згодний з відмовою коміссії при ІНФОРМАЦІЯ_4 в наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що протоколом від 03.03.2026 №93 комісія ІНФОРМАЦІЯ_5 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з відсутністю письмового договору між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні. Згідно з доданком 5 до Порядку яким затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", міститься категорія осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» так як Позивач подав заяву по п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Додатку 5 зазначений перелік документів, що підтверджують право на відстрочку, а саме: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності) та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні, інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) “стягнення аліментів” з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки. Повідомлення про відмову було надіслано позивачу. Тому Комісія діяла в межах компетенції та у спосіб, визначений Порядком № 560.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 . На утриманні позивача знаходяться троє неповнолітніх дітей, доказом зазначеної обставини є свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 Серії НОМЕР_1 від 22.03.2022, свідоцтво про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 Серії НОМЕР_2 від 06.10.2022, свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 Серії НОМЕР_3 .
24.02.2026 р. позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 3 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років і він не бажає проходити військову службу. Позивач надав до ЦНАП оригінали наступних документів: свій паспорт громадянина України, свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 , нотаріально посвідчений договір між батьками щодо злійснення батьківских прав та визначення місця проживання дитини між позивачем та ОСОБА_6 , нотаріально посвідчений договір між батьками щодо злійснення батьківских прав та визначення місця проживання дитини між позивачем та ОСОБА_7 , рішення Ленінського районного суду м. Миколаїва по справі №2-489/2656/2013 від 24.09.2013 року про стягнення аліментів з позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , витяг з Єдиного реєстру боржників про відсутність у позивача заборгованності зі сплати аліменті, свій військово-обліковий документ. 
04.03.2026 р. на адресу своєї електронної пошти позивач отримав повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 розглянуто заяву від 24.02.2026 р. та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу, за результатами розгляду повідомляємо, що протоколом від 03.03.2026 року №93 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки, причини відмови: у поданому пакеті документів відсутній письмовий договір між заявником та ОСОБА_2 про те, з ким з батьків буде проживати ОСОБА_3 , та про участь другого з батьків у вихованні. 
Позивач не погоджується із рішенням Комісії звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно Додатка №5 до Постанови КМУ №560 від 16.05.2024, до заяви про отримання відстрочки з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.23 Закону, необхідно додати: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону, право на відстрочку мають чоловіки, які саме утримують трьох дітей віком до 18 років.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду сформульованої у постанові від 14.12.2023 у справі №160/11228/23, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, покладений саме на батьків дитини.
Позивачем доведений цей факт та підтверджується свідоцтвами про народження дітей, тому у позивача вбачаються підстави для надання відстрочки від призову, передбачені п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами частин 1-4 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.
Частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що батьки в силу закону зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того чи проживають вони разом з ними чи не проживають разом.
Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 25 квітня 2018 р. у справі № 572/1762/15-ц виснувала, що сплата аліментів є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
З урахуванням закріпленого у сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків питання щодо осіб, на яких покладається обов`язок утримання дитини, та відсутності боргу зі сплати аліментів, суд не може погодитися з позицією відповідача про необхідність позивачу доводити факт утримання рідних неповнолітніх дітей.
Суд зазначає, що п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не передбачає, що для підтвердження перебування на утриманні військовозобов`язаного трьох і більше дітей віком до 18 років необхідно надати письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні. 
Суд погоджується з доводами позивача, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні. Також, в матеріалах справи наявна довідка про відсутність заборгованості по аліментам.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки прийняте протоколом № 93 від 03.03.2026 є неправомірним, та наявні підстави для його скасування.
На підставі вказаного, суд приходить до висновку про задовлення позовних вимог.
Судові витрати покласти на відповідача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) - задовольнити.
2. Визнати протиправним рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №93 від 03.03.2026 року про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII. 
3. Зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 24.02.2026 р. та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1064,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар