ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/2217/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
позивача - ОСОБА_1 , Орлов О. О.,
відповідача - Хоміч А. А.,
третьої особи - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Садівничого товариства "Світанок"

на рішення Господарського суду Харківської області
від 20.10.2025,
на додаткове рішення Господарського суду Харківської області
від 05.11.2025
у складі судді Байбака О. І. та
на постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Гетьман Р.А. - головуючий, Склярук О.І., Хачатрян В.С.
від 19.01.2026

за позовом  ОСОБА_1 
до Садівничого товариства "Світанок"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 
про визнання недійсним рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Садівничого товариства "Світанок", в якому просив визнати недійсним рішення звітних зборів від 01.07.2023 в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" за несплату членських внесків за 2023 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" відбулось протизаконно, з грубими порушеннями пунктів 3.3.17, 3.3.19, 3.3.30, 3.4.1, 3.4.3 статуту товариства та статей 8, 12, 15 Закону України "Про кооперацію", оскільки попереднє рішення про виключення позивача з членів товариства не приймалось, а позивача в подальшому не повідомлялося про час та місце проведення загальних зборів 01.07.2023, зокрема, таке повідомлення не було вручене йому під розпис, не було розміщено на будинку позивача з обов`язковою фотофіксацією такого розміщення, не надіслане рекомендованим листом з повідомленням за його адресою, як це передбачено статутом товариства.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Садівниче товариство "Світанок" зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань, запис внесено 03.02.1995.

Рішенням загальних зборів членів Садівничого товариства "Світанок", оформленого протоколом № 1 від 19.05.2019, затверджено чинну редакцію статуту Садівничого товариства "Світанок" (надалі - Статут).

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 Статуту Садівниче товариство "Світанок" є обслуговуючим кооперативом, який об`єднує громадян - власників та користувачів земельних ділянок для реалізації мети та завдань, передбачених Статутом. У своїй діяльності керується Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України "Про кооперацію", іншими законодавчими актами та Статутом.

Пунктом 2.1 Статуту визначено, що метою Товариства є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Товариства та захист їх законних прав та інтересів; забезпечення його членам належних умов для ведення на земельних ділянках садівництва, городництва, вирощування квітів та декоративних культур, газонів, іншої сільськогосподарської продукції з можливістю розташування садових дачних будинків та будинків для проживання; створення умов відпочинку та оздоровлення членів Товариства та їх родин; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для сезонного чи постійного проживання членів Товариства, їх сімей на території Товариства та організації дозвілля.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту членами Товариства можуть бути фізичні особи, які досягли 16-річного віку, що на законних підставах користуються земельною ділянкою, розташованою на території Товариства, та які підтримують мету, завдання Товариства, визнають його Статут та сплачують вступні, членські, цільові та інші внески.

Пунктом 3.1.3 Статуту встановлено, що у випадку набуття права власності на земельну ділянку, у визначеному законом порядку, власником цієї ділянки в місячний термін з моменту набуття цього права, подається відповідна заява про вступ до Товариства. Якщо заяву подано з порушенням зазначеного терміну, вступний внесок сплачується у подвійному розмірі.

Відповідно до пункту 3.1.5 Статуту підтвердження членства в Товаристві є відповідний документ - членська книжка садовода.

У пункті 3.1.5 Статуту визначено, що список членів Товариства ведеться правлінням Товариства за відповідною формою і є документом постійного зберігання.

Згідно з пунктом 3.2.9 Статуту член Товариства має право оскаржувати рішення органів управління Товариства в порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 3.2.11 Статуту передбачено, що член Товариства має право здійснювати будівництво та перебудову житлової забудови, господарських будівель, споруд на належних їм земельних ділянках з урахуванням будівельних, архітектурних норм, правил України та вимог Статуту, з обов`язковим повідомленням про таке будівництво правління, про що правлінням вноситься відповідний запис до членської книжки садовода.

Згідно з пунктом 3.3.6 Статуту член Товариства зобов`язаний дотримуватися правил внутрішнього розпорядку Товариства, не порушувати права інших членів Товариства.

Відповідно до пункту 3.3.17 Статуту член товариства зобов`язаний сплачувати членські внески до 31 грудня поточного року. Дозволяється сплачувати членські внески частинами або у повному обсязі протягом поточного року, але не пізніше 31 грудня. Інші платежі (штрафні санкції, оплата послуг, що надаються товариством та інш.) здійснюються в строки та в порядку, затвердженому рішенням правління. У разі неможливості оплати членських внесків протягом встановленого терміну з поважних причин (хвороба, тривале відрядження та інше), член товариства може звернутися до правління з заявою про надання відстрочення платежу з обов`язковим наданням підтверджуючих документів.

Пунктом 3.3.26 Статуту передбачено, що у разі невиконання членом Товариства рішень загальних зборів (зборів уповноважених) членів Товариства, правління, вимог Статуту, а також несплати членських внесків протягом встановленого пунктом 3.3.17 Статуту терміну, цільових внесків, штрафних санкцій, він попереджається приписом голови правління в порядку, передбаченому пунктом 3.3.19 Статуту про необхідність усунення наявних порушень та або сплати всіх необхідних внесків та штрафних санкцій протягом 30 днів.

Згідно з пунктами 3.3.19, 3.3.30 Статуту правління вручає письмове попередження (під розпис або шляхом розміщення такого попередження на будинку боржника з обов`язковою фото фіксацією такого розміщення, або надсилає рекомендованим листом з повідомлення за адресою, вказаною членом Товариства в заяві чи анкеті). Якщо протягом одного місяця з дати попередження порушення не усунуто або членські, цільові внески та штрафні санкції не сплачено, питання виноситься на загальні збори (збори уповноважених) членів Товариства для прийняття остаточного рішення аж до виключення порушника із членів Товариства.

Пунктом 3.4.1 Статуту визначено, що членство в товаристві припиняється, зокрема, у випадку виключення з членів товариства.

Відповідно до пункту 3.4.3 Статуту член Товариства може бути виключений з Товариства за рішенням правління Товариства, при наявності однієї з нижче перерахованих підстав, зокрема, несплати членських внесків, інших обов`язкових платежів, штрафних санкцій у визначені Статутом терміни, з наступним затвердженням рішення правління загальними зборами (зборами уповноважених представників) членів товариства.

Згідно з пунктом 3.4.4 Статуту голова правління в письмовій формі попереджає члена товариства про встановлення однієї з вищезазначених підстав щодо можливості виключення його з членів товариства та повідомляє про необхідність усунення встановлених порушень в місячний термін.

Пунктом 3.4.5 Статуту передбачено, що у разі ігнорування членом товариства попередження в письмовій формі, правління має повноваження відключати ділянку від електромережі до усунення порушень, зазначених у пункті 3.4.3 Статуту, на що дається додатково місячний термін.

Згідно з пунктом 3.4.6 Статуту якщо протягом двох місяців членом товариства порушення не усунуто, правлінням товариства приймається рішення про виключення його з членів товариства з подальшим затвердженням на чергових загальних зборах (зборах уповноважених) членів Товариства, за попереднім повідомленням члена товариства не менше, ніж за 30 днів про місце і дату проведення засідання правління. Неявка члена товариства на засідання правління без поважних причин не зупиняє обговорення і вирішення питання про його виключення.

Відповідно до пункту 3.4.7 Статуту рішення про виключення з членів товариства приватного власника земельної ділянки не веде до втрати ним земельної ділянки. Стосунки такого власника з Товариством у подальшому будуються на договірних засадах відповідно до чинного законодавства України, даного Статуту.

Пунктом 3.4.8. Статуту передбачено, що рішення правління про виключення з членів товариства може бути оскаржене.

Згідно з пунктом 6.1 Статуту, органами управління товариства є: вищий орган управління - загальні збори (збори уповноважених) членів Товариства; виконавчий орган - правління Товариства.

Пунктом 6.5.1 Статуту передбачено, що правління Товариства є колегіальним виконавчим органом, який обирається на загальних зборах (зборах уповноважених) членів Товариства з числа членів Товариства, терміном на 6 років і є підзвітним зборам.

Відповідно до пункту 6.5.2 Статуту правління Товариства керується у своїй діяльності Статутом та рішеннями загальних зборів (зборів уповноважених представників) членів Товариства.

Згідно з пунктом 6.5.6 Статуту до повноважень правління Товариства відноситься, зокрема, прийняття попереднього рішення про членство у Товаристві, або виключення з членів Товариства, рішення на затвердження загальних зборів (зборів уповноважених представників) членів Товариства, або прийняття рішення про залишення без розгляду заяви про членство у Товаристві.

Відповідно до пункту 6.5.7 Статуту правління Товариства видає кожному члену Товариства членську книжку садовода, до якої заносяться дані про наявні будівлі, про членів його сім`ї, сплату членських, вступних внесків. Записи, внесені в членську книжку підписуються головою правління та бухгалтером Товариства.

01 липня 2023 року були проведенні звітні збори Садівничого товариства "Світанок", рішенням яких виключено ОСОБА_1 з членів садоводів через систематичну несплату членських внесків, відповідне рішення зафіксовано у протоколі № 2 від 01.07.2023.

У заяві свідка від 02.07.2025 свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили наступне:

"Нам відомо, що навесні 2012 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_6 право на членство у товаристві СТ "Світанок" щодо користування будинком розташованим на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Протягом 10 років ОСОБА_1 та його сім`я користувалися зазначеною земельною ділянкою. Протягом усього строку користування зазначеною земельною ділянкою ОСОБА_1 та його сім`я добудували господарські будівлі, будинок та пробили скважину.

Восени 2023 року (05 жовтня 2023 року) ми побачили як незнайомі люди ламають замок на будинку земельної ділянки якою користувався ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що ми з сім`ю ОСОБА_1 товаришували, ми достеменно знаємо про те, що ОСОБА_1 був членом СТ "Світанок" з 2012 року, у ОСОБА_1 в його будинку, побудованому на земельній ділянці № НОМЕР_1 залишились власні речі та документи.

У подальшому цим будинком та земельною ділянкою АДРЕСА_1 почали користуватися інші особи.".

З метою з`ясування обставин щодо членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок" Господарським судом Харківської області допитано в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надали заяву свідка від 02.07.2025.

Всі зазначені свідки перед допитом були попереджені про кримінальну відповідальність за подання неправдивих показів, та підтвердили покази, надані в заяві свідка від 02.07.2025. 

Свідки повідомили, зокрема, що: кожен з них постійно перебували або перебувають на території Садівничого товариства "Світанок", тимчасово або постійно проживають в будинках які є сусідніми з будинком, розташованим на земельній ділянці № НОМЕР_1 ; кожен з них особисто знайомий з ОСОБА_1 та його сім`єю; останній був членом Садівничого товариства "Світанок" оскільки придбав у ОСОБА_6 будинок, розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 ; з моменту придбання будинку ОСОБА_1 та члени його сім`ї весь час, до моменту виключення, господарювали на земельній ділянці № НОМЕР_1 ; ОСОБА_1 здійснено поліпшення будинку, зокрема ,добудовано господарські будівлі, будинок та пробито скважину; будь-яких повідомлень біля будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1 або на вході на територію Садівничого товариства "Світанок" з попередженнями про можливе виключення ОСОБА_1 зі складу учасників або оголошень про проведення загальних зборів 01.07.2023 ніколи не бачили, як і не бачили що сам будинок відключався від електропостачання; розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 будинок 05.10.2023 був захоплений невідомими особами в присутності правління Садівничого товариства "Світанок", хоча в будинку перебували особисті речі ОСОБА_1 та членів його сім`ї; станом на даний час сторонні особи фактично володіють будинком та земельною ділянкою; позивач у даній справі - ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, є саме тією особою яка була членом Садівничого товариства "Світанок" з 2012 року та власником будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1 , будь-якого іншого ОСОБА_1 , який міг бути членом Садівничого товариства "Світанок" з 2012 року та власником будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1 вони ніколи не бачили і не знають.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №42023222130000243 від 23.10.2023 вбачається, що невідомими особами вчинено самовільне зайняття земельної ділянки № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок", всупереч встановленому законом порядку. Станом на даний час в рамках кримінального провадження ведеться досудове розслідування.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 у справі № 922/2217/25 позов задоволено. Визнано недійсним рішення звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" за несплату членських внесків за 2023 рік. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- ОСОБА_1 не надав суду доказів наявності в нього ні членської книжки садовода в Садівничому товаристві "Світанок", ні протоколу загальних зборів, на яких його було прийнято до кооперативу;

- проте, суд визнав цілком ймовірними аргументи позивача, у тому числі, враховуючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №42023222130000243 від 23.10.2023, про те, що відповідні документи ОСОБА_1 мав і зберігав їх у будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок", проте втратив після заволодіння 05.10.2023 цим будинком сторонніми особами ;

- факт членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язаний з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку з 2012 року поза всяким сумнівом підтверджують свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надали заяву свідка від 02.07.2025 та були допитані судом в якості свідків в судових засіданнях 06.10.2025 та 20.10.2025;

- також про факт членства ОСОБА_1 може свідчити і сам протокол № 2 оскаржуваних звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023, на яких ОСОБА_1 (тобто громадянина за прізвищем і ініціалами схожими з ініціалами позивача) виключений зі складу членів товариства;

- Садівниче товариство "Світанок", в особі голови правління та представника, зазначаючи про те, що виключений на цих зборах ОСОБА_1 не є позивачем у даній справі - ОСОБА_1 , під час розгляду справи фактично обмежились запереченням зазначених обставин з підстав їх недоведеності, при цьому, не надали суду будь-яких доказів існування іншого члена кооперативу - ОСОБА_1 , що користувався земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку, та не сплачував членських внесків;

- до того ж, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судових засіданнях 06.10.2025 та 20.10.2025 підтвердили, що крім позивача у даній справі - ОСОБА_1 , ніколи не знали та не бачили на території кооперативу будь-якого іншого члена кооперативу - ОСОБА_1 , що користувався земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку;

- надані суду докази на підтвердження членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язане з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку є більш переконливими ніж протилежні доводи Садівничого товариства "Світанок", в особі голови правління та представника;

- у розумінні приписів статтей 74, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку про доведення обставин членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язане з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку;

- у даному випадку припинення членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок" згідно з рішенням звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 відбувалося з порушенням положень Статуту;

- так, виходячи з положень Статуту, після прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати членських внесків, для виключення позивача з членів товариства повинні бути вчинені наступні дії: 1) голова правління в письмовій формі зобов`язаний був попередити позивача як члена товариства про встановлення однієї з підстав щодо можливості виключення його з членів Товариства (пункт 3.4.4 Статуту); відповідно до пункту 6.5.6 Статуту правлінню товариства необхідно було прийняти попереднє рішення про виключення позивача з членів товариства; 3) після цього повідомити позивача як члена товариства (не менше, ніж за 30 днів) про місце і дату проведення чергових загальних зборів (зборів уповноважених) членів товариства, на якому буде ставитися питання про виключення позивача із Садівничого товариства "Світанок" (пункт 3.4.6 Статуту);

- однак, у даному випадку матеріали справи не містять будь-яких доказів виконання Садівничим товариством "Світанок" всіх перелічених дій;

- матеріали справи не містять будь-яких доказів дотримання пункту 3.4.4 Статуту про надання ОСОБА_1 головою правління Садівничого товариства "Світанок" в письмовій формі припису про усунення порушень, письмово не попереджено ОСОБА_1 , як члена товариства, про встановлення однієї з підстав щодо можливості виключення його з членів товариства;

- суд критично сприйняв посилання голови правління Садівничого товариства "Світанок" про те, що у кооперативі була відсутня актуальна інформація щодо адреси та номера телефону ОСОБА_1 , з огляду на те, що ОСОБА_1 був членом Садівничого товариства "Світанок" з 2012 року, відповідно, з моменту вступу до кооперативу мала бути вся необхідна інформація щодо адреси та номера телефону даного члена кооперативу. Окрім того, навіть у випадку, коли такою інформацією з тієї або іншої причини правління Садівничого товариства "Світанок" не володіло, у порядку визначеному пунктом 3.3.19 Статуту, письмове попередження мало бути розміщене на будинку ОСОБА_1 з обов`язковою фотофіксацією такого розміщення. Однак доказів такого розміщення попередження матеріали справи не містять та Садівничим товариством "Світанок" суду не надано;

- крім того, після ігнорування ОСОБА_1 попередження, відповідно до пункту 6.5.6 Статуту, правління Садівничого товариства "Світанок" повинно було прийняти попереднє рішення про його виключення з членів товариства. Після цього повідомити ОСОБА_1 , як члена товариства (не менше, ніж за 30 днів) про місце і дату проведення чергових загальних зборів (зборів уповноважених) членів Товариства, на якому буде ставиться питання про його виключення із Садівничого товариства "Світанок" (пункту 3.4.6 Статуту);

- однак, матеріали справи також не містять будь-яких доказів дотримання Садівничим товариством "Світанок" зазначених положень Статуту при виключенні ОСОБА_1 зі складу членів кооперативу згідно з рішенням звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023, у тому числі доказів прийняття попереднього рішення правління та доказів повідомлення (або неможливості такого повідомлення) ОСОБА_1 про проведення звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 в передбачений строк, на яких мало вирішитись питання про його виключення зі складу членів кооперативу за несплату членських внесків;

- суд погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що його виключення зі складу членів кооперативу відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України та відповідних положень Статуту, що в свою чергу свідчить про наявність порушених прав останнього у спірних правовідносинах;

- як наслідок, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, а рішення звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 року в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" за несплату членських внесків за 2023 рік підлягає визнанню недійсним.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі № 922/2217/25 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Присуджено до стягнення з Садівничого товариства "Світанок" на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважав, що заявлена відповідачем сума є завищеною. Суд вважав за необхідне задовольнити заявлену до відшкодування суму за надання правничої допомоги у даній справі у сумі 30 000,00 грн.

Постановою від 19.01.2026 Східний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 у справі № 922/2217/25.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, та щодо стягнення відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу даній справі у суді першої інстанції у сумі 30 000,00 грн.

Додатково, приймаючи постанову, апеляційний господарський суд зазначив, що:

- відповідно до статті 10 Закону України "Про кооперацію" кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Суд апеляційної інстанції критично ставиться до відсутності у кооператива як юридичної особи, яка має внутрішню організацію своєї діяльності, будь-яких документів на підтвердження членства особи - ОСОБА_1 , якого відповідачем виключено зі складу товариства оскаржуваним рішенням за несплату членських внесків;

- відповідач стверджує, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції побудована на презумпції достатності усних показань трьох свідків за відсутності первинної статутно-визначеної документації кооперативу й будь-яких письмових підтверджень з боку позивача, неправильне розподілення тягаря доказування та порушення принципу змагальності;

- водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, посилаючись на численні положення Статуту щодо порядку набуття членства товариства, відповідач не надає жодних пояснень недотримання самою юридичною особою положень Статуту, відсутності у товариства будь-яких відомостей про ОСОБА_1 , якого сам же відповідач спірним рішенням виключив зі складу членів товариства за несплату членських внесків за 2023 рік;

- відповідач стверджує, що внутрішній облік товариства фіксує членство та належне виконання фінансових та статутних обов`язків іншою особою - ОСОБА_2 щодо ділянки № 785 з 01.10.2023. Проте, спірне рішення про виключення ОСОБА_1 щодо ділянки № НОМЕР_1 датовано 01.07.2023, тобто до моменту набуття членства ОСОБА_2 . Разом з цим, відповідачем не надано жодних пояснень відсутності у внутрішньому обліку товариства відомостей про попереднього члена товариства щодо ділянки № 785;

- суд апеляційної інстанції зазначив, що така поведінка відповідача не відповідає загальноправовому принципу добросовісності, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 922/2217/25; направити справу № 922/2217/25 на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Підставою касаційного оскарження зазначено пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- суди застосували статті 73, 74, 76, 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.10.2019 у справі № 509/1760/16-ц, від 24.06.2021 у справі № 916/3581/19, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 15.06.2022 у справі № 916/700/21, від 11.04.2023 у справі № 910/16330/21 та від 15.02.2024 у справі № 911/2739/22. Садівниче товариство "Світанок" зазначає, що членська книжка садівника є тим документом, який підтверджує членство у садівничому кооперативі, а юридично значущі обставини, які за законом та природою правовідносин повинні підтверджуватися первинними письмовими документами, не можуть підмінятися похідними усними повідомленнями чи заявами свідків; заява свідка не замінює первинних документів і не може слугувати самодостатнім доказом юридичного факту там, де такий факт має бути верифікований спеціальними письмовими носіями. Проте апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, фактично визнав доведеним юридично значущий факт членства позивача не на підставі заяви про вступ, рішення компетентного органу про прийняття до членів, запису у книзі садівників чи реєстрі членів, членської книжки або її дубліката, а також не на підставі підтверджень сплати вступних, членських чи цільових внесків, а на підставі сукупності показань свідків та нотаріально посвідченої заяви свідків від 02.07.2025. Скаржник також наголошує, що суди встановили істотну для справи обставину - наявність у ОСОБА_1 членства у Садівничому товаристві "Світанок" на релевантні дати - без належного дослідження документального походження такого статусу; у матеріалах справи відсутні копія чи дублікат членської книжки, відсутні заява про вступ, рішення органу управління про прийняття до членів, запис у книзі садівників або реєстрі членів, відсутні платіжні документи, які підтверджують сплату вступних, членських або цільових внесків. Наведене свідчить про те, що суди не дослідили належним чином усі зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме відсутність у позивача будь-яких первинних документів членства, відсутність підтверджень сплати внесків, а також письмові матеріали відповідача щодо внутрішнього обліку членства стосовно ділянки № 785 за іншою особою - Оліхневич О. В. Крім того, скаржник наголошує, що суди встановили істотні обставини на підставі недопустимих доказів, оскільки поклали в основу висновку про корпоративний статус ті відомості, які за своєю правовою природою не можуть замінювати первинні письмові підтвердження членства, тощо;

- суд апеляційної інстанції застосував статті 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/9243/20, від 01.06.2022 у справі № 914/4/20, стосовно того, що при покладенні витрат на професійну правничу допомогу на іншу сторону суд повинен перевірити не лише наявність договору і платіжного документа, а й реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат; при цьому суд не пов`язаний безумовно домовленістю між адвокатом і клієнтом щодо розміру гонорару. Також суди не дослідили належним чином процесуальну своєчасність подання акту виконаних робіт, а також встановили обставини, що мають значення для вирішення питання про судові витрати, на підставі доказу, допустимість якого була заперечена відповідачем: акт виконаних робіт був фактично долучений після спливу строку, передбаченого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, тоді як поновлення строку було обґрунтовано посиланням на "технічну помилку" при завантаженні документа до підсистеми "Електронний суд". На думку Садівничого товариства "Світанок", за таких обставин суди мали надати належну оцінку не лише самому факту подання акту, а й питанню про поважність причин пропуску строку, дотримання вимог статті 119 Господарського процесуального кодексу України та допустимість використання такого доказу для покладення витрат на іншу сторону. Натомість ці обставини були оцінені формально, без належного балансу між правом заявника на компенсацію витрат і правом відповідача на передбачуваність процесуальних строків та ефективне заперечення проти доказів, поданих поза встановленими межами.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

22.04.2026 до Верховного Суду від відповідача надійшли додаткові пояснення. 
Верховний Суд вважає відсутніми підстави для прийняття додаткових пояснень до розгляду, з огляду на таке.
Згідно з частинами 1, 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 статті 298 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.
При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (частини 1, 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд не визнавав необхідним одержати від учасників додаткові письмові пояснення стосовно окремих питань. Сторони мали можливість подати свої пояснення у заявах по суті справи, передбачених для стадії касаційного оскарження, а також надати усні пояснення в судовому засіданні.
З огляду на це Верховний Суд, відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, залишає без розгляду подані скаржником додаткові пояснення у справі як заяву по суті справи, подану поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України. Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21, від 04.03.2026 у справі № 922/264/24.
5. Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Здійснюючи касаційне провадження Суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_1 до Садівничого товариства "Світанок" про визнання недійсними рішення звітних зборів від 01.07.2023 в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" за несплату членських внесків за 2023 рік.

Згідно з положеннями статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Статтею 1 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що кооперація - це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").

Статтею 4 Закону України "Про кооперацію" визначені основні принципи кооперації, за якими кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану (стаття 6 Закону України "Про кооперацію").

Згідно зі статтями 10, 11 Закону України "Про кооперацію" членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Позивач обґрунтовує порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів незаконним виключенням його з членів Садівничого товариства "Світанок".

Водночас, відповідач, в свою чергу, заперечував членство позивача у товаристві, стверджуючи про відсутність, зокрема: рішення правління товариства про прийняття його до членів; виписки з протоколу загальних зборів або відповідної резолюції уповноважених осіб; копії членської книжки садовода або витягів із книги садоводів (із зазначенням номеру, адреси та інших реквізитів) тощо.

Пунктом 3.1.5 Статуту передбачено, що підтвердженням членства в товаристві є відповідний документ - членська книжка садовода.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 не надав суду доказів наявності в нього ні членської книжки садовода в Садівничому товаристві "Світанок", ні протоколу загальних зборів, на яких його було прийнято до кооперативу.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наданих позивачем пояснень, членська книжка садовода, а також інші документи щодо сплати вступних, членських або цільових внесків, придбання матеріалів з метою будівництва, тощо є втраченими, оскільки весь час перебували у будинку, яким заволоділи сторонні особи на земельній ділянці № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок", на підтвердження чого надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням за кримінальним провадженням № 42023222130000243 від 23.10.2023. 

На підтвердження свого членства у кооперативі, позивачем надано до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 02.07.2025.

Також вказані особи були допитані в якості свідків судом першої інстанції у судових засіданнях 06.10.2025 та 20.10.2025, та підтвердили викладені у заяві обставини факту членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язаний з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинком з 2012 року, підтвердили що крім позивача у даній справі - ОСОБА_1 , ніколи не знали та не бачили на території кооперативу будь-якого іншого члена кооперативу - ОСОБА_1 , що користувався земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованим на ній будинку.

Під час розгляду справи, відповідач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є тією ж особою, яка була виключена зі складу членів товариства спірним рішенням, будь-яких доказів існування іншого члена кооперативу - ОСОБА_1 , що користувався земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку, та не сплачував членських внесків, не надав.

Суд зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14).

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що судам слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Крім того у пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшли висновку про те, що факт членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язаний з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку з 2012 року поза всяким сумнівом підтверджують свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надали заяву свідка від 02.07.2025 та були допитані судом першої інстанції в якості свідків в судових засіданнях 06.10.2025 та 20.10.2025.

Також, за висновками судів першої та апеляційної інстанцій, про факт членства ОСОБА_1 свідчиить і сам протокол № 2 спірних звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023, на яких ОСОБА_1 виключеного зі складу членів товариства.

Так, оцінивши всебічно, повно, об`єктивно доводи сторін та докази, на їх підтвердження, суди попередніх інстанцій виснували, що надані суду докази на підтвердження членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язане з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку є більш переконливими ніж протилежні доводи Садівничого товариства "Світанок", в особі голови правління та представника.

Як наслідок, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про доведення обставин членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок", що пов`язане з користуванням останнім земельною ділянкою № НОМЕР_1 у Садівничому товаристві "Світанок" та розташованому на ній будинку.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд, у постанові від 15.02.2024 у справі № 911/2739/22, на яку посилається скаржник, зазначив, що усталеною є практика, відповідно до якої членська книжка садівника визнається тим документом, який підтверджує, що певна особа є членом садівничого кооперативу.

Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд не виснував про те, що членська книжка садівника є єдиним доказом підтвердження членства у садівничому кооперативі.

Суд зазначає, що при дослідженні та оцінці доказів недостатньо керуватися лише якимось одним стандартом доказування, докази мають бути оцінені з урахуванням усіх передбачених господарським процесуальним законом стандартів, а саме: належності, допустимості, достовірності, вірогідності. При цьому, докази мають бути оцінені як окремо, так і в сукупності з іншими доказами у справі.

Як свідчать оскаржувані судові рішення, судами першої та апеляційної інстанцій була врахована постанова Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 911/2739/22, та з огляду на конкретні встановлені обставини у даній справі, та з урахуванням оцінки доказів у їх сукупності, що не суперечить висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, дійшли обгрунтованих висновків про доведення обставин членства ОСОБА_1 у Садівничому товаристві "Світанок".

Суд зазначає, що добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності.

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 28 квітня 2021 року N 2-р(ІІ)/2021 вказав, зокрема, таке: "словосполуку" а також зловживання правом в інших формах", слід тлумачити та застосовувати не відокремлено від інших приписів права, а в їх посутньому взаємозв`язку з нормами Кодексу, насамперед із тими, що містяться в його статтях 3, 12, 13. Унаслідок цього, на думку Конституційного Суду України, учасник цивільних відносин у разі потреби за допомогою відповідної консультації зможе розумно передбачити, які його дії можуть бути в подальшому кваліфіковано як недобросовісні та такі, що порушують межі здійснення цивільних прав, зокрема у формі зловживання правом, та якими можуть бути юридичні наслідки таких дій" (абзац другий підпункту 3.6 пункту 3 мотивувальної частини); частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, тому що ця мета є правомірною (легітимною) (абзац третій підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Крім того, на думку Конституційного Суду України, тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність (абзац третій підпункту 3.5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 23 квітня 2020 року N 2-р(ІІ)/2021).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20).

Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про недобросовісність поведінки відповідача. Так, приймаючи спірне рішення про виключення ОСОБА_1 із членів Садівничого товариства "Світанок", та у подальшому стверджуюючи, що ОСОБА_1 , до його виключення, не був членом Садівничого товариства "Світанок", є поведінкою, яка суперечить добросовісності, так як відповідач діє всупереч своїй попередній поведінці.

При цьому, Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, саме кооператив веде облік своїх членів, за правильність, повноту та актуальність якого він відповідає. Тому, аргументи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили наявність або відсутність конкретних первинних доказів членства позивача (за відсутності у матеріалах справи копії (дубліката) членської книжки, підтверджень сплати вступного, членських і цільових внесків тощо) є необгрунтованими, оскільки саме відповідач, як орган, який веде облік своїх членів, враховуючи принципи змагальності, повинен був надати відповідні докази щодо дійсного члена Садівничого товариства "Світанок", користувача земельною ділянкою № 785, станом до 01.07.2023, у разі якщо відповідач вважає позивача таким, що не був членом товариства.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, фактично відповідач обґрунтовує свою позицію виключно на запереченнях щодо наданих позивачем на підтвердження свого членства доказів, всупереч процесуальному обов`язку сторони у справі щодо доведення тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх заперечень.

Суд зазначає, що підстави припинення членства у кооперативі передбачені статтею 13 Закону України "Про кооперацію".

Так, згідно із статтею 13 Закону України "Про кооперацію" членство в кооперативі припиняється у разі: - добровільного виходу з нього; - припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; - несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; - смерті члена кооперативу - фізичної особи; - ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; - припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Виключення члена з кооперативу - це передбачена законом форма корпоративної відповідальності, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням юридичної особи внаслідок порушення членом кооперативу своїх статутних обов`язків. На відміну від виходу з числа членів кооперативу, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання цього члена кооперативу та можливе лише за наявності підстав, визначених законом чи установчими документами.

Статтею 15 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, з-поміж іншого, затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Тобто, з наведеної норми вбачається, що рішення правління, зокрема про припинення членства, підлягає обов`язковому погодженню/затвердженню вищим органом кооперативу - загальними зборами членів кооперативу. Лише після такого затвердження загальними зборами, рішення правління (зокрема, про припинення членства) набуває юридичної сили (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 915/1552/21).

Отже, членство у кооперативі може бути припинено на підставі статті 13 Закону України «Про кооперацію», зокрема, у разі підтвердження факту несплати членом кооперативу внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу, та наявності у статуті кооперативу положень що наявність цієї умови, є підставою для прийняття загальними зборами рішення про виключення з кооперативу (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 904/4718/21).

У постанові від 28.09.2022 у справі № 918/638/21 Верховний Суд зазначив про необґрунтованість висновку апеляційного суду щодо автоматичного припинення участі у кооперативі у зв`язку із настанням певної обставини, безвідносно до наявності чи відсутності відповідного рішення зборів його членів, свідчить стаття 15 Закону "Про кооперацію", відповідно до якої до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Разом з тим, статтею 13 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 липня 2023 року були проведенні звітні збори Садівничого товариства "Світанок", рішенням яких виключено ОСОБА_1 з членів садоводів через систематичну несплату членських внесків, відповідне рішення зафіксовано у протоколі № 2 від 01.07.2023.

Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що вирішення питання про виключення з членів товариства віднесено Статутом до компетенції правління з подальшим затвердженням прийнятого правлінням рішення на чергових загальних зборах (зборах уповноважених) членів товариства.

Так, згідно з пунктом 3.4.4 Статуту голова правління в письмовій формі попереджає члена товариства про встановлення однієї з підстав щодо можливості виключення його з членів, зокрема, несплати членських та цільових внесків, інших обов`язкових платежів, штрафних санкцій у визначені Статутом терміни, та повідомляє про необхідність усунення встановлених порушень у місячний термін.

Пункт 3.4.4 Статуту кореспондується з іншими пунктами Статуту, а саме: відповідно до пункту 3.3.26 Статуту у разі невиконання членом товариства рішень загальних зборів (зборів уповноважених) членів товариства, правління, вимог Статуту, а також несплати членських внесків протягом встановленого пунктом 3.3.17 (до 31 грудня поточного року) терміну, цільових внесків, штрафних санкцій, він попереджається приписом голови правління в порядку, передбаченому пунктом 3.3.19 Статуту про необхідність усунення наявних порушень та або сплати всіх необхідних внесків та штрафних санкцій протягом 30 днів.

Згідно з пунктами 3.3.19, 3.3.30 Статуту правління вручає письмове попередження (під розпис або шляхом розміщення такого попередження на будинку боржника з обов`язковою фотофіксацією такого розміщення, або надсилає рекомендованим листом з повідомленням за адресою, вказаною членом Товариства в заяві чи анкеті). Якщо протягом одного місяця з дати попередження порушення не усунуто або членські, цільові внески та штрафні санкції не сплачено, питання виноситься на загальні збори (збори уповноважених) членів товариства для прийняття остаточного рішення аж до виключення порушника із членів товариства.

Відповідно до пункту 6.5.6 Статуту до повноважень правління товариства належить прийняття попереднього рішення, зокрема, про виключення з членів товариства. 

Якщо протягом двох місяців членом товариства порушення не усунуто, правлінням товариства приймається рішення про виключення його з членів товариства з подальшим затвердженням на чергових загальних зборах (зборах уповноважених) членів товариства, за попереднім повідомленням члена товариства не менше, ніж за 30 днів) про місце і дату проведення засідання правління. Неявка члена товариства на засідання правління без поважних причин не зупиняє обговорення і вирішення питання про його виключення (пункт 3.4.6 Статуту).

Згідно з пунктом 6.2.4 Статуту чергові загальні збори членів товариства скликаються правлінням або головою правління у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний зборів члени товариства повинні бути повідомлені не пізніше як за 30 днів до визначеного строку їх проведення.

Отже, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, Статутом визначено алгоритм вирішення керівними органами товариства питання про виключення з членів товариства, порядок попередження члена товариства про наявну заборгованість та повідомлення члена товариства про місце і дату проведення засідання правління, загальних зборів та час, який дається члену товариства на усунення порушень та або сплати всіх необхідних внесків та штрафних санкцій.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано виснували, що виходячи з положень Статуту, після прострочення виконання зобов`язання зі сплати членських внесків, для виключення позивача із членів товариства повинні були вчинені такі дії: 1) письмове попередження головою правління члена товариства про необхідність сплати всіх внесків та штрафних санкцій; 2) прийняття правлінням товариства рішення про виключення з членів товариства; 3) затвердження на чергових загальних зборах (зборах уповноважених) членів товариства рішення правління товариства про виключення з членів товариства.

Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, матеріали справи не містять будь-яких доказів дотримання Садівничим товариством "Світанок" вищезазначеного порядку. 

Так, зокрема, судами встановлено, що:

- в матеріалах справи відсутнє підтвердження наявності надання ОСОБА_1 головою правління Садівничого товариства "Світанок" в письмовій формі припису про усунення порушень, письмового попередження ОСОБА_1 , як члена товариства, про встановлення однієї з вищезазначених підстав щодо можливості виключення його з членів товариства;

- відсутність в матеріалах справи доказів розміщення письмового попередження на будинку ОСОБА_1 з обов`язковою фотофіксацією;

- відповідачем не надано будь-яких доказів прийняття попереднього рішення відповідно до пункту 6.5.6 Статуту про виключення ОСОБА_1 з членів товариства та повідомлення ОСОБА_1 , як члена товариства (не менше, ніж за 30 днів) про місце і дату проведення чергових загальних зборів (зборів уповноважених) членів товариства, на якому буде ставиться питання про його виключення із Садівничого товариства "Світанок" відповідно до пункту 3.4.6 Статуту.

Як наслідок, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не підтверджено жодними доказами обставин дотримання визначеного законом та Статутом порядку виключення позивача зі складу членів товариства.

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.3.17 Статуту член товариства зобов`язаний сплачувати членські внески до 31 грудня поточного року. Дозволяється сплачувати членські внески частинами або у повному обсязі протягом поточного року, але не пізніше 31 грудня.

Тобто, зазначеним пунктом Статуту обов`язок щодо сплати членського внеска у відповідному календарному році спливає 31 грудня відповідного року для сплати внеску.

У той же час, спірним рішенням від 01.07.2023 позивача було виключено зі складу членів товариства саме за невнесення членських внесків за 2023 рік. Однак, такий обов`язок (щодо внесення членських внесків за 2023 рік станом на 01.07.2023, з урахуванням пункту 3.3.17 Статуту) ще не сплив, оскільки спливав 31.12.2023.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що виключення позивача зі складу членів кооперативу відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України та відповідних положень Статуту, що в свою чергу свідчить про наявність порушених прав останнього у спірних правовідносинах.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів при скликанні та проведенні загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Однак, не всі порушення законодавства, допущені при скликанні та проведенні загальних зборів юридичної особи, можуть бути підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Самостійними підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є, зокрема: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах; відсутність протоколу загальних зборів, підписаного головою і секретарем зборів.

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

У постанові від 05.09.2023 у справі № 916/2660/21 Верховний Суд зробив висновок про те, що неповідомлення члена про проведення загальних зборів, на яких прийняті рішення щодо його прав та обов`язків, є порушенням його прав і має наслідком визнання недійсними таких рішень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №916/212/22.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше, ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Якщо протягом двох місяців членом товариства порушення не усунуто, правлінням товариства приймається рішення про виключення його з членів товариства з подальшим затвердженням на чергових загальних зборах (зборах уповноважених) членів товариства, за попереднім повідомленням члена товариства не менше, ніж за 30 днів) про місце і дату проведення засідання правління. Неявка члена товариства на засідання правління без поважних причин не зупиняє обговорення і вирішення питання про його виключення (пункт 3.4.6 статуту відповідача).

Частинами 8 - 10 статті 15 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що у разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій спірні звітні збори Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 відбулись з порушенням порядку їх скликання та проведення, та виключення позивача зі складу членів товариства відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України та відповідних положень Статуту, чим порушені корпоративні права позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним рішення звітних зборів Садівничого товариства "Світанок" від 01.07.2023 в частині виключення ОСОБА_1 з членів Садівничого товариства "Світанок" за несплату членських внесків за 2023 рік.

Суд зазначає, що у цілому доводи касаційної скарги Садівничого товариства "Світанок" стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо доводів скаржника в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, Суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація згаданого принципу у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (постанови Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16 та від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33, 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Згідно з положеннями частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату й своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем під час розгляду справи отримано правову допомогу від адвоката Орлова О.О. за договором про надання правничої допомоги № 27/Б/Г-24 від 20.09.2024 (далі - Договір № 27/Б/Г-24) та додатком № 1 до Договору № 27/Б/Г-24.

За умовами пункту 1.1 Договору № 27/Б/Г-24 Клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту за винагороду необхідну правничу допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та інтересів клієнта у справі щодо виключення ОСОБА_1 зі складу членів Садівничого товариства "Світанок".

Згідно з пунктом 2.11 Договору № 27/Б/Г-24 Клієнт зобов`язаний здійснити оплату винагороди (гонорару) на користь Адвоката за надання останнім правничої допомоги, згідно з умовами цього договору та додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору, у будь-якому випадку протягом строку, встановленого цим договором та додатком до нього.

Пунктом 3.1 Договору № 27/Б/Г-24 передбачено, що умови, строки, порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується Клієнтом на користь Адвоката, сторони узгоджують у додатку № 1 до цього договору, який складається в 2-х примірниках, які є ідентичними, мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною цього договору, по одному примірнику для кожної зі сторін.

Згідно з пунктом 1 додатка № 1 від 20.09.2024 до Договору № 27/Б/Г-24 сторони дійшли до згоди, що за надання правничої допомоги щодо представництва та захисту прав, свобод та інтересів клієнта у справі щодо виключення ОСОБА_1 зі складу членів Садівничого товариства "Світанок", - у суді першої інстанції (Господарський суд Харківської області) при розгляді скарг у процесі виконання судового рішення становить 35 000,00 гривень у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь Клієнта.

Відповідно до акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24 Адвокат надав, а Клієнт прийняв такі роботи: 1) здійснив аналіз наявної правової ситуації та наданих Клієнтом документів та вивчив судову практику з правовідносин що склалися; 2) склав, підписав та подав до суду позовну заяву; 3) склав, підписав та подав до суду заяву про усунення недоліків; 4) склав, підписав та подав до суду клопотання про витребування доказів; 5) склав, підписав та подав до суду клопотання про ознайомлення з записом судового засідання; 6) склав, підписав та подав до суду заперечення на клопотання відповідача про забезпечення витрат на правову допомогу; 7) склав, підписав та подав до суду відповідь на відзив; 8) склав, підписав та подав до суду клопотання про залучення у якості третьої особи ОСОБА_2 ; 9) здійснював моніторинг стану розгляду судової справи клієнта засобами офіційного сайту "Судова влада України", Єдиного державного реєстру судових рішень; 10) приймав участь у судових засіданнях: 30.07.2025, 12.08.2025, 27.08.2025, 10.09.2025, 06.10.2025, 20.10.2025; 11) приймав участь у судових дебатах; 12) склав, сформував заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 922/2217/25 про розподіл судових витрат клієнта на правничу допомогу адвоката та стягнення їх з відповідача. Загальна вартість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг у суді першої інстанції складає 35 000,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 0.0.3905866572.1 від 24.09.2024 Клієнт сплатив на користь Адвоката 35 000,00 грн, за надані послуги.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а суд апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного провадження, надавши оцінку доказам і доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керувався, зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність і розумність їхнього розміру, що узгоджується з процесуальними нормами права, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився апеляційний господарський суд, про часткове задоволення заяви позивача, та стягнення з відповідача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До того ж, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції також враховав заперечення відповідача, викладені у поясненнях щодо ухвалення додаткового рішення, зокрема, суд врахував, що: внесення до переліку робіт "здійснив аналіз наявної правової ситуації, наданих документів і вивчив судову практику" викладене без посилання на конкретні рішення судів, їх реквізити, правові висновки та хронометраж, що унеможливлює перевірку реальності витраченого часу та зв`язку цієї роботи зі спором; внесення до переліку робіт "складання та подання заяви про усунення недоліків" відбулося за відсутності відповідної вимоги суду й фактично є виправленням власної процесуальної помилки представника, а тому не може бути перекладене на відповідача як необхідні витрати; внесення до переліку робіт "моніторинг стану розгляду справи засобами офіційного сайту "Судова влада України" та ЄДРСР" має суто організаційний характер, не створює окремого юридичного результату і традиційно охоплюється загальним веденням справи, тому не є самостійною послугою для компенсації; внесення до переліку робіт "участі у судових дебатах" як додаткової платної дії є необґрунтованим, оскільки дебати - це стадія того самого судового засідання по суті, і їх облік окремо від "участі у засіданнях" призводить до подвійного нарахування.

З огляду на викладене, доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених скаржником, стосовно того, що при покладенні витрат на професійну правничу допомогу на іншу сторону суд повинен перевірити не лише наявність договору і платіжного документа, а й реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат, Суд вважає необгрунтованими, та такими, що спростовуються оскаржуваними судовими рішеннями.

Щодо доводів скаржник про те, що суди не дослідили належним чином процесуальну своєчасність подання акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24, Суд зазначає таке.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та встановлено судом апеляційної інстанції, 24.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2025 об 11:00 год.

03.11.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Орлов О.О. направив на адресу суду клопотання, в якому просив суд долучити до матеріалів справи акт виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24.

У судовому засіданні Господарського суду Харківської області 03.11.2025 представник позивача подане клопотання підтримав та заявив усне клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів, а саме, акту виконаних робіт від 22.10.2025 року до договору про надання правничої допомоги. В обґрунтування зазначених клопотань представник позивача, зокрема, зазначив, що при поданні заяви (вх.№24745 від 24.10.2025) про ухвалення додаткового рішення мала місце технічна помилка внаслідок якої копія акту виконаних робіт від 22.10.2025 року до договору про надання правничої допомоги не була доданий до заяви, хоча на цей акт є посилання як в тексті заяви, так і в додатках до неї.

В судовому засіданні 03.11.2025 Господарський суд Харківської області відповідною ухвалою, яку занесено до протоколу судового засідання, задовольнив усне клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Орлова О.О. про поновлення процесуального строку на подання доказів, та клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, та, відповідно, поновив строк на подання доказів та залучив до матеріалів справи копію відповідного акта виконаних робіт.

У подальшому, з урахуванням приписів частини 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, 05.11.2025 Господарський суд Харківської області оформив наведену протокольну ухвалу окремим документом, з викладенням обґрунтування поновлення процесуального строку на подання доказів. 

Так, суд встановив, що при поданні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення мала місце очевидна технічна помилка, внаслідок якої до цієї заяви при її поданні фактично так і не було додано в якості доказу копії акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24. 

Таким чином, вважаючи, що причини з яких позивач не подав в якості доказу копію акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24 у строк передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України є поважними, та з метою виконання судом в межах даної справи завдання господарського судочинства, недопущення порушення права на доступ до правосуддя, враховуючи норми статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції вважав за необхідне поновити позивачу строк для подання доказів - копії акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24 та залучити зазначений документ до матеріалів справи.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що у заяві про ухвалення додаткового рішення позивачем абсолютно тотожно відтворено зміст акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24 та зазначено, що копія такого акта додається до цієї заяви. Водночас, з технічних причин в додатках вказаного акта долучено не було.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції, заперечення відповідача щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, містять детальний виклад непогодження із частиною наданих представником позивача послуг, які були зазначені у заяві та складають зміст відповідного акта. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутність копії акта на етапі подання заяви про ухвалення додатково рішення, ніяким чином не завадило відповідачу надати свої обґрунтовані заперечення проти виконаних робіт, які (заперечення) в подальшому враховані судом при ухваленні додаткового рішення.

Отже, викладеним спростовуються доводи скаржника про те, що суди не дослідили належним чином процесуальну своєчасність подання акта виконаних робіт № 1 від 22.10.2025 до Договору № 27/Б/Г-24, оскільки, як зазначалось вище, суди попередніх інстанцій встановили обставини пропуску позивачем процесуального строку на подання відповідного доказу. Водночас, встановивши поважність такого пропуску, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про поновлення відповідного строку та прийняття до розгляду наданого позивачем документа.

Суд зазначає, що доводи скаржника в цілому спрямовані на переоцінку доказів у справі, зокрема, щодо наявності чи відсутності поважних причин пропуску позивачем процесуального строку на подання відповідного доказу, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України. 

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, та постанови суду апеляційної інстанції без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Садівничого товариства "Світанок" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 05.11.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 у справі № 922/2217/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова