Справа № 344/20181/23
Провадження № 2/344/425/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого – судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,-
В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22 грудня 2004 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 у власність частину домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що складає підвал у цокольному приміщенні I – 11,6 кв. м, II – 41,7 кв. м, III – 16,9 кв. м, IV – 8,7 кв. м, V- 1,7 кв. м, на першому поверсі 1/2 тамбура I – 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а – 5,1 кв. м.; на другому поверсі тамбур I – 3,8 кв. м, сходи II – 5,4 кв. м, коридор 1-7 – 9,3 кв. м, житлова 1- 8 – 16,9 кв. м, 1-9 – 25 кв. м, 1-10 – 16,9 кв. м, 1-11 – 8,6 кв. м; загальною площею 180,4 кв.м, житловою – 67,5 кв. м, балкон, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 6-3367.
25 листопада 2005 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 другу частину цього ж домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з житлового цегляного будинку житловою площею 109,7 кв.м, загальною площею 259,6 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», огорожі, зазначеної в плані цифрами 1,2, літньої кухні-сараю, зазначеного в плані літерою «Б». Відчужено у будинку, зазначеному літерою «А», на першому поверсі 1/2 тамбура І – пл. 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а пл. 5,0 кв. м, коридор 1-1 пл. 4,9 кв. м, кухню 1-2 пл. 16,9 кв. м, житлову 1-3 пл. 25,0 кв. м, житлову 1-4 пл. 17,2 кв. м, ванну 1-5 пл. 5,5 кв. м, вбиральню 1-6 пл. 2,8 кв. м; загальною площею - 79,2 кв. м, житловою площею – 42,2 кв. м, балкон, 1/2 огорожі №1, № 2, літера «Б» літня кухня-сарай, що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №4513.
Право власності на зазначену частину домоволодіння зареєстроване в Державному реєстрі за реєстраційним номером 9186201, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
При цьому горище у даному будинку нікому не було подароване, тому залишилось у спільному користуванні обох співвласників даного будинку. Тобто до горища повинен бути доступ обох співвласників.
Однак відповідач ОСОБА_2 самовільно встановив двері на сходах другого поверху, які ведуть на горище, поставив замок на двері та став закривати двері на замок, обмеживши таким чином доступ до горища ОСОБА_1 . 
При цьому на горищі розміщена вся комунікаційна мережа, призначена для обслуговування будинку: теплопровідні труби, витяжка, димарі та інші прилади, а також особисті речі позивача. 
Позивач вважає, що дана ситуація є надзвичайно небезпечною, оскільки можуть виникнути непередбачувані обставини з теплопровідними трубами чи у випадку пожежі, пошкодження комунікаційної мережі. 
На неодноразові усні звернення позивача до відповідача надати доступ до горища, добровільно усунути перешкоди шляхом надання позивачу ключа від встановлених дверей на сходовій клітці, що ведуть на горище, відповідач категорично відмовляється.
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно перекрив доступ до частини будинку, яка є спільною власністю, чим порушує право позивача на користування горищем, яке є приміщенням загального користування. 
У зв`язку з вищезазначеним, після численної кількості конфліктів між позивачем та відповідачем з цього приводу, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав.
За таких обставин позивач просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1 та надати доступ ОСОБА_1 до горища у даному будинку шляхом демонтажу самовільно встановлених відповідачем дверей на сходовій клітці другого поверху будинку (а.с. 1-4).
12 грудня 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Кузів Людмилою Володимирівною подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 
Відповідач вказує, що рішенням суду від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , бандури Степана Ілліча, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А, третя особа КП Івано-Франківське ОБТІ про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном відмовлено. 
Рішенням суду встановлено, що між сторонами існують постійні конфлікти, неприязні стосунки, також вказано, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 постійні перешкоди у користуванні горищем та огорожею, які входять до спірного домоволодіння, а тому просив усунути перешкоди у реалізації прав співвласника. Про дане рішення ОСОБА_1 було відомо, проте 25.10.2023 він повторно звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні горищем. 
Відповідач зазначає, що мова іде про те саме горище у спільному будинковолодінні. Згідно договору дарування частини домоволодіння від 22.12.2004, ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 передала у власність 65/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами. 
Відповідач поставив вхідні двері, які стоять на сходовій клітці, двері є вхідними, а сходи належать йому на праві приватної власності, які він набув разом із частиною домоволодіння, зазначеними як сходи II-5,4 кв.м у технічному паспорті на будинок по АДРЕСА_2 . Двері на другому поверсі були ще до дарування відповідачу, як видно з технічного паспорта з 1996 року. 
Комунальних мереж на горищі немає, там знаходяться тільки особисті речі відповідача. Демонтаж вхідних дверей є порушенням права приватної власності, яка охороняється законом. 
Відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу самовільно встановлених дверей на сходовій клітці другого поверху (а.с.138-140).
11 грудня 2024 рок представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Кузів Людмилою Володимирівною подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. (а.с.141-142).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2023 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 32).
Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 33-34).
Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 65-66).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – задоволено у повному обсязі. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1 та надати доступ ОСОБА_1 до горища у даному будинку шляхом демонтажу самовільно встановлених відповідачем дверей на сходовій клітці другого поверху будинку (а.с. 83-90, 104-106).
Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 19 червня 2024 року (а.с.121-122).
Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року за позовом вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.134-137).
Ухвалою суду від 27 травня 2025 року перейдено до процедури врегулювання спору за участю судді у цивільній справі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. Призначено проведення першої спільної наради за участю сторін та їх представників на 25 червня 2025 року о 13 годині 45 хвилин у в залі судових засідань №11 Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11, поверх 1). Зупинено провадження у цивільній справі на період проведення врегулювання спору за участю судді на підставі пункту 5 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.170-173).
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 183-184).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кузів Л.І. просили суд у задоволенні позову відмовити.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
28 лютого 1996 року виданий технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-21, 107-114, 148-151).
22 грудня 2004 року був укладений договір дарування частини домоволодіння між ОСОБА_3 , Дарувателькою, та ОСОБА_2 , Обдаровуваним, за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 безоплатно 65/100 частина домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що складає підвал у цокольному приміщенні I – 11,6 кв. м, II – 41,7 кв. м, III – 16,9 кв. м, IV – 8,7 кв. м, V- 1,7 кв. м, на першому поверсі 1/2 тамбура I – 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а – 5,1 кв. м.; на другому поверсі тамбур I – 3,8 кв. м, сходи II – 5,4 кв. м, коридор 1-7 – 9,3 кв. м, житлова 1- 8 – 16,9 кв. м, 1-9 – 25 кв. м, 1-10 – 16,9 кв. м, 1-11 – 8,6 кв. м; загальною площею 180,4 кв.м, житловою – 67,5 кв. м, балкон, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 прийняв в дар вищевказану частину домоволодіння. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №6-3367 (а.с. 22-23).
25 листопада 2005 року укладений договір дарування частини домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4513, між ОСОБА_3 , Дарувальником, та ОСОБА_2 , Обдаровуваним, за умовами якого Дарувальник подарувала Обдаровуваному в дар 35/100 частину АДРЕСА_1 , що розташоване в АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд та складається в цілому: із житлового цегляного будинку житловою площею 109,7 кв.м, загальною площею 259,6 кв.м, зазначеного в плані літерою «А», огорожі, зазначеної в плані цифрами 1,2, літньої кухні-сараю, зазначеного в плані літерою «Б». По заяві власника відчужується: в літері «А», на першому поверсі 1/2 тамбура І – пл. 1,9 кв. м, 1/2 сходів 1а пл. 5,0 кв. м, коридор 1-1 пл. 4,9 кв. м, кухня 1-2 пл. 16,9 кв. м, житлова 1-3 пл. 25,0 кв. м, житлова 1-4 пл. 17,2 кв. м, ванна 1-5 пл. 5,5 кв. м, вбиральня 1-6 пл. 2,8 кв. м; загальною площею - 79,2 кв. м, житловою площею – 42,2 кв. м, балкон, 1/2 огорожі №1, № 2, літера «Б» літня кухня-сарай (а.с. 24-25).
ОСОБА_1 на праві приватної власності, розмір частки 35\100, належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).
Представником позивача до матеріалів справи долучено фото сходової клітки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.118).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, що набрало законної сили 20 лютого 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності – відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л.А., третя особа – КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним та усунення перешкод у користуванні майном – відмовлено (а.с.143-146).
Згідно Довідки № 2180 від 04.12.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.147).
17 грудня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76340266 з виконання виконавчого листа № 344/20281/23 від 10.10.2024 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1 та надати доступ ОСОБА_1 до горища у даному будинку шляхом демонтажу самовільно встановлених відповідачем дверей на сходовій клітці другого поверху будинку (а.с.188).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 Цивільного кодексу України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частини перша-третя статті 358 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
З матеріалів справи вбачається та не оспорюється відповідачем, що горище у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_1 , перебуває у спільному користуванні обох співвласників даного будинку ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . 
Як на підставу позову позивач посилається на те, що протягом тривалого часу між сторонами існує конфлікт щодо користування горищем, відповідач, який встановив двері на сходах другого поверху, які ведуть на горище, поставив замок на двері та став закривати двері на замок, порушив його право як співвласника на користування спільним горищем. 
Судом встановлено, що вхід на горище, яке є у спільній частковій власності обох сторін, здійснюється через сходи другого поверху, без доступу до яких позивач позбавлений можливості користуватися спільним горищем.
У судовому засіданні відповідач визнав той факт, що він одноосібно користується усім горищем, двері закриваються на ключ, який відсутній у позивача, позивач доступу до цього приміщення не має.
З огляду на вказане, суд погоджується з тим, що встановлення дверей, які закриваються на ключ, за відсутності згоди іншого співвласника та відсутності у відповідача комплекту ключів до цих дверей, за відсутності погодженого між співвласниками та підтвердженого документально порядку користування горищем, свідчить про порушення прав позивача ОСОБА_1 на користування горищем.
Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем до суду не подано.
Сторони у справі є співвласниками усього будинку по АДРЕСА_1 , а відтак і приміщення горища, яке перебуває у спільному користуванні, а відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні частиною спільного майна шляхом ненадання доступу позивачу до приміщення горища, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити та зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні горищем.
Щодо строку позовної давності, який просить застосувати сторона відповідача, то суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.
Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.  Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (пункти 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20 вересня 2011 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 Цивільного кодексу України ). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено негаторний позов, оскільки права позивача щодо користування спільним майном порушуються по теперішній час, дане порушення відповідачем самостійно не було усунуто, суд вважає, що до заявлених позовних вимог позовна давність не застосовується.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 47, 129 Конституції України, статей 316-319, 355-358, 367, 374, 376, 381-384, 391 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 2, 4, 9, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – задовольнити у повному обсязі.
Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 доступ до горища у даному будинку шляхом демонтажу дверей на сходовій клітці другого поверху будинку.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 . 

Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.