ЄУН 337/3283/26
2/337/2531/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді – Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до  ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,
ВСТАНОВИВ:
18.05.2026 позивачка ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тягунової Г.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 21.12.2019, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей.
Ухвалою суду від 20.05.2026 позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей роз`єднані, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей виділені в окреме провадження.
Ухвалою суду від 20.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
04.06.2026 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повністю визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання двох малолітніх дітей в заявленому розмірі. Разом з тим, заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 9500,00грн. Вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу завищеним, таким, що не відповідає критерію реальності адвокатських послуг та розумності. В даному випадку справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є незначної складності та не потребує від адвоката багато часу та зусиль для складання позовної заяви. До того ж, у випадку стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, позивачка мала можливість звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу, а з позовною заявою. Через визнання ним позову участь адвоката в судовому засіданні взагалі є необов`язковою. Крім того, позивачем взагалі не надано доказів сплати витрат на правничу допомогу, тому просить в їх стягненні відмовити. 
Позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Тягунова Г.В. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокат Земцова В.О. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю. 
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, визначених ст.182 СК України. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно з п.1 ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 
В даному випадку суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, зазначивши про це у відзиві на позов. Таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.
Так, суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2019, від якого мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З грудня 2025 сторони припинили подружні відносини, проживають окремо. Малолітні діти проживають разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 , у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_2  як батька слід стягнути аліменти у визначені позивачкою спосіб та розмірі, а саме, 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей.
Суд вважає, що вказаний розмір аліментів визначений позивачкою з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, є справедливим та розумним.
Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Згідно з ст.141,142 ЦПК України, враховуючи, що позивачка в силу закону звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову до суду, а саме 665,60грн. (1331,20грн / 100% х 50%). 
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, суд встановив, що в цій справі позивачка ОСОБА_1 отримувала правову допомогу адвоката Тягунової Г.В., на підтвердження чого до позовної заяви було додано договір про надання правничої допомоги б/н від 07.05.2026, попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, б/н від 15.05.2026, ордер на надання правничої допомоги АР №1151486 від 13.05.2026
Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу.
Так, згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
При цьому, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
В даному випадку, за змістом договору про надання правничої допомоги б/н від 07.05.2026 (п.2.1) надання адвокатом правничої допомоги клієнту здійснюється оплатно. Вартість правничої допомоги визначається індивідуально згідно Акту виконаних робіт. Грошові кошти сплачуються одноразово при підписанні договору про надання правничої допомоги.
Разом з тим, позивачем та її представником не додано до позовної заяви та не надано суду під час судового розгляду Акту виконаних робіт та платіжного документу про оплату позивачкою вартості послуг адвоката, про які йде мова в договорі про надання правничої допомоги, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що передбачено ч.3 ст.137 ЦПК України.
Доданий до позовної заяви попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, б/н від 15.05.2026, з урахуванням змісту договору про надання правничої допомоги сам по собі не є доказом здійснення позивачкою витрат на правничу допомогу в зазначеному в ньому розмірі.
Таким чином, суд вважає, що позивачка та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачкою витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі 9500,00грн, у зв`язку з чим в їх стягненні з відповідача слід відмовити.
Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів. 
Керуючись ст.7,84,180-184 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,142,206,259,263-265,430 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1  – задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.05.2026 і до повноліття дітей.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Отримувач: ГУК у м Києві/м.Київ/22030106; Код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в сумі 665,60грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
В стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу -відмовити.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    Н.А. Мурашова

11.06.2026