П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/5969/25
Провадження № 22-ц/4815/584/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Барилюка Павла Валерійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :
Позивач, АТ “Акцент-Банк” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ "Акцент-Банк" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
23.11.2020 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав з банком кредитний договір А34РСТ155101049962 щодо надання останньому кредиту в розмірі 62 530,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 22.03.2024 року) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту.
Станом на 25.03.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 76 546,15 грн., яка складається з: 45 577,89 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 30 968,26 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. – загальний залишок заборгованості за комісією, 0,00 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “А-Банк” заборгованість в сумі 76 546 грн. 15 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “А-Банк” судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору на умовах, заявлених у позові. Зазначає, що єдиним документом, який містить його власноручний підпис, є анкета-заява від 2019 року, тоді як паспорт споживчого кредиту, заява про надання послуги «Швидка готівка» та таблиця обчислення загальної вартості кредиту не підписані ним у встановленому законом порядку. На думку апелянта, матеріали справи не містять доказів досягнення сторонами домовленості щодо використання простого електронного підпису, а зазначений позивачем номер телефону не може вважатися одноразовим ідентифікатором у розумінні законодавства про електронну комерцію. Крім того, банк не довів факту направлення такого ідентифікатора відповідачу та дотримання процедури електронного підписання відповідних документів.
Також апелянт вважає недоведеним погодження сторонами процентної ставки та інших істотних умов кредитування. Вказує, що в матеріалах справи відсутні Умови та Правила банку, на які посилається позивач, а тому неможливо встановити редакцію таких умов, з якою нібито був ознайомлений відповідач. На його переконання, сама анкета-заява не містить відомостей про розмір процентної ставки, строк кредитування, відповідальність позичальника, штрафні санкції та інші істотні умови договору, у зв`язку з чим відсутні належні докази погодження сторонами умов щодо сплати процентів.
Крім того, відповідач оспорює належність та достатність доказів, поданих на підтвердження факту видачі кредитних коштів і розміру заборгованості. Зазначає, що меморіальний ордер сам по собі не підтверджує факту надання кредиту, при цьому з його змісту вбачається, що платником зазначений відповідач, а отримувачем — «Онлайн Кеш-Кредит», що, на думку апелянта, ставить під сумнів фактичний рух коштів. Також апелянт звертає увагу на відсутність у виписці всіх необхідних реквізитів та вважає, що банк не надав належних доказів відкриття рахунків і видачі платіжної картки, на яку нібито були зараховані кредитні кошти.
Водночас апелянт зазначає, що навіть у разі визнання доведеним факту отримання ним кредитних коштів позов підлягає задоволенню лише частково. На його думку, оскільки належне погодження умов щодо сплати процентів не підтверджено, усі здійснені ним платежі мають бути зараховані виключно в рахунок погашення основної суми кредиту. Виходячи з того, що сума отриманого кредиту становила 62530 грн, а сплачено 51959,95 грн, розмір непогашеної заборгованості, за розрахунком апелянта, становить 10570,05 грн. 
З огляду на викладене відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог або ж ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково (в розмірі 10570,05 грн.).

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів ( ст. 207 ЦК України).

Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Згідно положень ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ч.1 ст. 76,77,79, ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 29.11.2019 року, з умовами якої погодився відповідач ОСОБА_1 , про що свідчить наявність власноручного підпису в ній, визначено, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
23.11.2020 року між Банком та відповідачем на підставі заяви Клієнта № А34РСТ155101049962 укладено кредитний договір про надання кредиту в розмірі 62 530,00 грн строком на 36 місяців, зі сплатою процентів (фіксована) у розмірі 50% річних. Відповідно до п. 9 заяви Клієнта № А34РСТ155101049962 Кредитний договір складається із Заяви про надання послуги «Швидка готівка № А34РСТ155101049962 від 23.11.2020 року, Таблиці очислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту.

Згідно із розрахунком заборгованості відповідач ОСОБА_1 станом на 25.03.2025 має заборгованість в розмірі 76 546,15 грн, яка складається з: 45 577,89 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 30 968,26 грн - загальний залишок заборгованості за процентами.

Ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав, лише вказав, що до стягнення підлягає сума у розмірі 10 570,05 грн.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про непоінформованість про предмет та умови банківських послуг, у зв`язку із неподанням позивачем Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в АТ "А-Банк", які розумів би та мав би підписувати ОСОБА_1 

АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 62 530,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.15812909.22087.69723 від 23.11.2020, у призначенні платежу якого зазначено: «Видача кредиту згідно договору № А34РСТ155101049962 від 23.11.2020».

З виписки за кредитним договором № А34РСТ155101049962 станом на 25.03.2025 вбачається, що після здійснення відповідачем першого платежу в рахунок погашення основної суми боргу у розмірі 981,43 грн залишок тіла кредиту становив 61548,57 грн, що відповідає сумі виданого кредиту за вирахуванням зазначеного платежу (62 530,00 грн - 981,43 грн = 61 548,57 грн). Наведене свідчить про узгодженість даних меморіального ордера та виписки по кредиту і підтверджує факт надання відповідачу кредитних коштів.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі 753/16762/15-ц).
Також не спростовано, що банківська платіжна картка, на яку було здійснено перерахунок кредитних коштів, не належить ОСОБА_1 .

Суд також враховує, що відповідач не заперечує факту внесення платежів на погашення спірної заборгованості. Водночас доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитні кошти ним не отримувались, кредитний договір не укладався, а клієнтом банку він не був. Такі твердження не узгоджуються з подальшою поведінкою відповідача, який протягом тривалого часу здійснював платежі на виконання зобов`язань за спірним кредитом, що підлягає врахуванню судом під час оцінки доказів у їх сукупності.
Інші доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо істотних обставин справи.
Встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору, а також невиконання своїх кредитних зобов`язань, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Барилюком Павлом Валерійовичем залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.