УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 466/3240/22
Провадження № 51-1609 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 січня 2026 року, 
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року застосовано до ОСОБА_4 стаціонарні примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року змінено. Виключено з мотивувальної частини ухвали посилання на умисне, повторне та усвідомлене вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь. В решті ухвалу залишено без змін.
26 травня 2025 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду 
м. Львова із заявою про перегляд ухвали цього ж суду від 20 червня 2024 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 
2024 року за нововиявленими обставинами.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржила його до суду апеляційної інстанції. Львівський апеляційний суд ухвалою від 26 січня 2026 року її апеляційну скаргу залишив без задоволення, а вказану ухвалу місцевого суду - без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 вказує на те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі повноважень, передбачених ст. 464 КПК України, оскільки на стадії вирішення питання про відкриття провадження здійснили оцінку змісту та доказової значущості поданих нею обставин, здійснивши при цьому передчасну оцінку доказів без судового розгляду по суті.
Окрім того вказує на неповне дослідження судами обставин, що мають істотне значення для справи, а саме не досліджено у повному обсязі записи телефонних дзвінків на лінію «102», які мали місце 06 жовтня 2023 року.
Також вказує, що її дії не містили умислу на завідомо неправдиве повідомлення, оскільки були зумовлені помилковим, але щирим переконанням щодо характеру подій, що у свою чергу підтверджує відсутність у її діях суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Таким чином, неповне встановлення судами фактичних обставин, ігнорування доказів, що підтверджують відсутність умислу, непослідовність позиції сторони обвинувачення щодо суб`єктивної сторони злочину, а також неврахування обставин фактичного сприйняття ОСОБА_4 подій, які мають істотне значення для кваліфікації діяння, на її переконання, є підставами для перегляду ухвали суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень та інших документів, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
З долучених до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень вбачається, що  ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду 
м. Львова від 20 листопада 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за її заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Львова 
від 20 червня 2024 року за нововиявленими обставинами, звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій ставила питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції. 
У свою чергу апеляційний суд у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, зазначив, що заява не містить належних підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами, тому судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з указаною позицією судів попередніх інстанцій і вважає її обґрунтованою з огляду на таке.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до змісту ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Тобто обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність ухваленого судом рішення по суті.
У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Крім того, тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку й з іншими положеннями КПК України, у першу чергу з положеннями ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, яка має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року. 
Вказаний принцип вимагає не ставити під сумнів остаточне судове рішення, передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. 
У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Як убачається із доданої до касаційної скарги копії ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року, місцевий суд, розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року за нововиявленими обставинами, дійшов висновку про те, що наведені у зазначеній заяві обставини не входять до переліку нововиявлених, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, який є вичерпним. 
Як вказав суд першої інстанції, у своїй заяві  ОСОБА_4 посилалася на те, що суд не дослідив її психічний стан на момент події та зв`язок цього стану з багаторічною участю у наукових проектах, що могли вплинути на її сприйняття реальності, а також посилається на нові факти, які стали відомі їй після постановлення судом ухвали, посилаючись на те, що з 2006 року вона брала участь у секретному експерименті з випробуванням «машини часу», у межах якого їй було передано пристрій (ключ), який за повідомленням від 06 жовтня 2023 року міг становити потенційну загрозу вибуху. 
Це свідчить, що її дії не були умисними та злочинними, а радше вираженням паніки, викликаної переконанням у небезпеці. 
Крім того, місцевий суд звернув увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження № 466/3240/22 виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року було скеровано до КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». На підставі цієї ухвали ОСОБА_4 пройшла примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Отже, суд першої інстанції, вивчивши заяву ОСОБА_4 , перевіривши її на відповідність вимогам ст. 462 КПК України, вважає, що заява не відповідає зазначеним вимогам, оскільки у ній не вказано обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі й не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Таким чином, місцевий суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за вищевказаною заявою ОСОБА_4 , оскільки обставини, на які вона посилається, не можна визнати нововиявленими у розумінні положень ст. 459 КПК України.
Вказані обставини також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який за результатами перегляду ухвали місцевого суду відповідно до вимог ст. 419 КПК України надав їм належну оцінку та правильно відмовив у задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_4 .
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, дотримуючись норм кримінального процесуального закону щодо порядку здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, належним чином перевірив подану ОСОБА_4 заяву на відповідність вимогам ст. 462 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для відкриття провадження, оскільки наведені у заяві доводи не є обставинами, які відповідно до змісту ч.2 ст. 459 КПК України можуть бути визнані нововиявленими.
Крім того, апеляційним судом було визнано безпідставними аргументи ОСОБА_4 про неналежне дослідження її психічного стану та про існування нових даних, оскільки такі аргументи фактично зводяться до незгоди з висновками судово-психіатричної експертизи та оцінкою доказів, наданою судом при ухваленні рішення від 20 червня 2024 року. 
Разом з тим апеляційний суд також звернув увагу, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не передбачає повторної перевірки правильності встановлення фактичних обставин, переоцінки доказів чи усунення можливих суперечностей між ними, а має на меті перевірку виключно наявності нових, раніше невідомих та істотних обставин.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріли заяви ОСОБА_4 з посиланням на норми законодавства, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, належним чином мотивувавши це в своїй ухвалі, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Стосовно доводів скарги про те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі повноважень, передбачених ст. 464 КПК України, оскільки на стадії вирішення питання про відкриття провадження здійснили оцінку змісту та доказової значущості поданих обставин, здійснивши при цьому передчасну оцінку доказів без судового розгляду по суті, колегія суддів вбачає таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 464 КПК України не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17, провадження № 51-1836кмо19), положення ч. 2 ст. 464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами й ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Щодо заявленого ОСОБА_4 клопотання про витребування з відповідних органів аудіозаписів дзвінків, здійснених нею на лінію «102» 06 жовтня 2023 року, колегія суддів зауважує, що вирішення питань про витребування і оцінку окремих фактичних обставин як доказів,не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції як суду права. 
Й, крім цього, розгляд клопотань сторін чи учасників провадження, які стосуються розгляду провадження по суті, можливий лише після відкриття касаційного провадження, для чого наразі передбачених законом підстав не вбачається. 
Тому, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 січня 2026 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3