Справа №491/1200/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді - Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Голубович А.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьєві Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду із позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12430 гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №261014108. 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. 28 травня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №28/0525-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли права вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №261014108 від 16 вересня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. 16 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №261014108 від 16 вересня 2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем. Таким чином відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 16 липня 2025 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 15180 гривень 00 копійок, з яких: 5500 гривень 00 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 6930 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками; 2750 гривень 00 копійок - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). При цьому просять стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12430 гривень 0 0 копійок, яка складається з: 5500 гривень 00 копійок - заборгованість по тілу кредиту; 6930 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками. 
У зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про її процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
У судове засідання сторони по справі не з`являлися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві міститься його клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак до початку судового засідання 10 червня 2026 року подала заяву, в якій просить долучити до матеріалів справи лист АТ «ПУМБ» про відсутність у неї рахунків та кредитних договорів у вказаному банку, та її заява була задоволена та вказаний лист було долучено до матеріалів справи (а.с.86-87). 
Зважаючи на неявку сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Частиною 8 ст.178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, виданими Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №249 від 21 січня 2026 року (а.с.73). 
Судом встановлено, що 16 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №261014108, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 5500 гривень 00 копійок у вигляді кредитної лінії. Відповідно до умов договору: кредит надається на строк до 1826 днів (дисконтний період 7 днів, з можливістю продовження та поновлення); кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 16 жовтня 2029 року; базова процента ставка складає 1,00% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту - 5885 гривень 00 копійок. Договір містить також інші умови щодо користування та повернення кредиту, з якими відповідач погодилась, підписавши договір (а.с.9-14).
Також відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.8).
В підтвердження надання відповідачу кредиту в розмірі 5500 гривень 00 копійок до позовної заяви додано копію платіжного доручення від 16 вересня 2024 року (а.с.15).
Також до позовної заяви додано довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка містить анкетні дані відповідача, відомості про наданий кредит, а також відомості щодо одноразового ідентифікатора, дати його відправки відповідачу, номер телефону тощо (а.с.21).
До позовної заяви також додано заявку на отримання грошових коштів в кредит від 16 вересня 2024 року, яка містить відомості про анкетні дані відповідача (а.с.26).
На виконання ухвали суду від 03 березня 2026 року про витребування доказів від АТ «ПУМБ» надійшов лист, відповідно до якого на ім`я відповідача у вказаному банку була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_2 у гривні. В банку за відповідачем закріплений фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за вище вказаною платіжною карткою, та вказаний номер вказаний в анкеті відповідача. За період з 16 вересня 2024 року по 21 вересня 2024 року по вказаній картці була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 5500 гривень через сервіс іншого банку - банк еквайер - Raiffeisen Bank JSC, а саме 16 вересня 2024 року о 00 годин 24 хвилини (а.с.79).
При цьому, з наданого відповідачем листа АТ «ПУМБ» від 05 червня 2026 року, встановлено, що станом саме на 05 червня 2026 року у АТ «ПУМБ» відсутні будь-які рахунки та кредитні договори, відкриті на ім`я відповідача. Вказаним листом не спростовується факт отримання відповідачем кредитних коштів 16 вересня 2024 року, оскільки такий факт підтверджується листом, наданим на виконання ухвали суду від 03 березня 2026 року про витребування доказів, та кредитний договір був укладений між відвідачем та іншою фінансовою установою, а не АТ «ПУМБ». 
29 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/6, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» переходять права вимоги до боржників за переліком в реєстрі боржників. Умовами договору визначено, що право вимоги переходить до ТОВ «Таліон Плюс» з моменту підписання реєстру прав вимоги. При цьому відповідно до умов договору фактор, тобто, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі здійснювати фінансування в порядку, передбаченому, цим договором, а саме, протягом 45 днів з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги (а.с.47-48).
29 жовтня 2024 року сторонами договору факторингу було підписано реєстр прав вимоги, в якому, зокрема боржником зазначена відповідач (а.с.46).
Суд критично ставиться до листа ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №2503 від 14 липня 2025 року про підтвердження сплати ТОВ «Таліон Плюс» фінансування за договором факторингу №МВ-ТП/6 від 29 жовтня 2024 року, оскільки відомості у вказаному листі не підтверджені відповідними платіжними документами (а.с.45). 
28 травня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №28/0525-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржників відповідно до реєстрів прав вимоги. Умовами договору визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. При цьому відповідно до умов договору фактор, тобто, ТОВ «Онлайн Фінанс» зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі здійснювати фінансування в порядку, передбаченому, цим договором, а саме, протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги (а.с.42-43). 
28 травня 2025 року сторонами договору факторингу було підписано реєстр прав вимоги, в якому, зокрема боржником зазначена відповідач (а.с.41).
В підтвердження здійснення оплати за вище вказаним договором факторингу до позовної зави додано копію платіжної інструкції №749 від 02 червня 2025 року (а.с.40).
16 липня 2025 року між ТОВ «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників відповідно до реєстрів прав вимоги (а.с.37-38). 
16 липня 2025 року сторонами договору факторингу було підписано реєстр прав вимоги, в якому, зокрема боржником зазначена відповідач (а.с.35-36), а також акт прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу №16/07/25-Е від 16 липня 2025 року (а.с.34).
В підтвердження здійснення оплати за вище вказаним договором факторингу до позовної зави додано копії платіжних інструкцій (а.с.32-33).
В підтвердження наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором №261014108 від 16 вересня 2024 року до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 29 жовтня 2025 року, сформований первісним кредитором (а.с.31), а також розрахунки заборгованості, сформовані ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем (а.с.29-30).
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
При цьому, ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 березня 2017 року №691 «Про видачу TOB «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» (а.с.14) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу. 07 березня 2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії TOB «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги факторингу, (інформація є відкритою та загальнодоступною, зокрема, на сайті https://kis.bank.gov.ua). 27 грудня 2007 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових установ було видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.13). 
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Відповідно до ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У п.5 ч.1 ст.1 Закону №2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в ст.6 Закону №2664-III.
Так, за змістом ч.1 ст.6 Закону №2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до п.1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п.6 ч..1 ст.4 Закону №2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (ч.1 ст.1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом ч.2 ст.1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
З долучених до позовної заяви та досліджених судом письмових доказів встановлено, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача за кредитним договором №261014108 від 16 вересня 2024 року, оскільки додана лише копія договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29 жовтня 2024 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» та витяг з реєстру боржників, при цьому, до позовної заяви не додано письмових доказів виконання сторонами вказаного договору факторингу умов договору щодо відступлення та прийняття прав грошової вимоги. 
Зазначене в свою чергу зумовлює відсутність підстав вважати, що до позивача перейшли права грошової вимоги до ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні першочергово докази переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс».
Таким чином, оскільки позивачем фактично не підтверджено належними доказами факту переходу до нього прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, вимоги позивача не є доведеними.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст.12 ЦПК України).
Частинами 6 та 7 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Звернувшись до суду, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог виклав обставини із зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. При цьому у прохальній частині позовної заяви позивач просив розгляд позовної заяви здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. У разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача і, у випадку неявки у судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Будь-яких заяв, клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів позивач не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Ураховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено факту переходу до нього прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
У позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.