Справа № 569/5977/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, в якій позивач просить поновити строк на оскарження постанови; визнати протиправною та скасувати постанову № 4/4940 від 07.01.2026 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постанова № 4/4940 від 07.01.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки була винесена з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права: він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, участі у ньому не брав, копію постанови не отримував і дізнався про її існування лише 10.03.2026 під час ознайомлення з виконавчим провадженням. У зв`язку з зазначеним просить суд поновити строк на оскарження постанови. Вказує, що обов`язку проходити ВЛК він не мав з огляду на наявність відстрочки, жодних викликів чи повідомлень не отримував, у постанові не наведено належного обґрунтування правопорушення, її винесено з пропуском строків притягнення до адміністративної відповідальності, без складання протоколу та без дотримання вимог щодо змісту і порядку розгляду справи, чим порушено його право на захист, а тому відсутні подія і склад адміністративного правопорушення. 
Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки позивач, перебуваючи на військовому обліку, в умовах особливого періоду та загальної мобілізації не виконав покладений на нього обов`язок пройти військово-лікарську комісію до встановленого строку, чим порушив вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зазначає, що правопорушення було виявлено 31.12.2025 під час його особистої явки позивача до територіального центру, у цей же день складено протокол про адміністративне правопорушення, з яким позивач був ознайомлений під підпис та повідомлений про дату і місце розгляду справи. 07.01.2026 справа розглянута за його участю, під час розгляду він не надав поважних причин непроходження ВЛК, після чого винесено постанову, від підпису та отримання копії якої він відмовився, у зв`язку з чим вона була направлена поштовим зв`язком за вказаною адресою. При цьому строки притягнення до адміністративної відповідальності не порушені, оскільки обчислюються з моменту виявлення правопорушення, а доводи позивача про порушення процедури та відсутність складу правопорушення є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків. (а.с. 21-22)
Позивачем усунуто недоліки, у встановлений судом строк. (а.с. 23-25)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 26-27)
У своєму відзиві представник відповідача Шилан О.С. просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. (а.с. 32-38)
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 41)
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ст. 229 КАС України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний.
07 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 4/4940, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25 500 грн. за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке, за змістом постанови, полягало у невиконанні обов`язку щодо проходження військово-лікарської комісії у встановлений строк. (а.с. 13-14)
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач виходив із того, що позивач був зобов`язаний пройти військово-лікарську комісію до 05.06.2025, однак цього обов`язку не виконав, чим, на думку відповідача, порушив вимоги законодавства, зокрема у сфері мобілізаційної підготовки. 
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні письмові докази, які б підтверджували факт вручення позивачу конкретного виклику до територіального центру або направлення на проходження ВЛК із визначенням строків та порядку його проходження, а також докази належного повідомлення про настання відповідного обов`язку саме у зазначений відповідачем період.
Позивач у позовній заяві зазначає, що мав чинну відстрочку від призову до 16.04.2026, що підтверджується даними електронного ресурсу «Резерв+» (а.с. 19), а також що 06.10.2025 ним було оновлено облікові дані у встановленому порядку. Позивач заперечує факт отримання будь-яких повісток, викликів або направлень на проходження військово-лікарської комісії, а також вказує, що вперше дізнався про існування постанови лише 10.03.2026 під час звернення до органу державної виконавчої служби для ознайомлення з виконавчим провадженням. (а.с. 10)
Відповідач натомість зазначає, що правопорушення було виявлено 31.12.2025 під час особистої явки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим у цей же день було складено протокол про адміністративне правопорушення № 4/4940, з яким позивача, за твердженням відповідача, було ознайомлено під підпис. Також відповідач стверджує, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 07.01.2026 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідач посилається на факт присутності позивача під час розгляду справи 07.01.2026 та його відмову від підпису у постанові та від отримання її копії, у зв`язку з чим копію постанови було направлено позивачу засобами поштового зв`язку за адресою, вказаною ним у облікових даних. Водночас, належні та беззаперечні докази вручення позивачу протоколу про адміністративне правопорушення, підтвердження його належного повідомлення про права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також належного роз`яснення права на подання пояснень і доказів у матеріалах справи містяться у неповному обсязі та викликають обґрунтовані сумніви щодо дотримання встановленої процедури.
Суд також бере до уваги, що позивач заперечує факт складання щодо нього протоколу у належний спосіб та його отримання, а також заперечує факт фактичної участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, що є спірним між сторонами та потребує оцінки з урахуванням принципу змагальності та розподілу доказового тягаря.
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та стосуються перевірки законності дій посадової особи територіального центру комплектування при складанні протоколу, розгляді справи та винесенні постанови, дотримання вимог щодо належного повідомлення особи, забезпечення її процесуальних прав, а також наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення та дотримання строків притягнення до відповідальності, визначених ст. 38 КУпАП.

ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чибездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу. небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 № 1487 (далі Порядок № 1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Аналізуючи наведені норми матеріального права, суд виходить із того, що сам по собі обов`язок військовозобов`язаного проходити медичний огляд не є безумовною та автоматичною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності у разі його невиконання, оскільки для цього необхідним є встановлення усіх елементів складу адміністративного правопорушення, а також дотримання визначеної законом процедури притягнення до відповідальності.
Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, користуватися правовою допомогою, а також брати участь у розгляді справи. Забезпечення реалізації зазначених прав є обов`язком органу (посадової особи), який розглядає справу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач стверджує про належне повідомлення позивача про дату та час розгляду справи, а також про його участь у такому розгляді. Водночас надані відповідачем докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що позивачу було належним чином роз`яснено його процесуальні права, а також що він фактично реалізував право на захист.
Зокрема, матеріали справи не містять належних доказів вручення позивачу повістки або направлення на проходження військово-лікарської комісії із визначенням конкретного строку її проходження, що має істотне значення для встановлення об`єктивної сторони правопорушення. Саме по собі посилання відповідача на загальний обов`язок проходження ВЛК не може підміняти собою належне доведення факту покладення на конкретну особу такого обов`язку у визначений спосіб та у конкретний строк.
Крім того, суд враховує доводи позивача щодо наявності у нього відстрочки від призову, яка, хоча й не звільняє від обов`язку дотримання правил військового обліку, однак є обставиною, що підлягає обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про наявність вини особи та можливість притягнення її до адміністративної відповідальності. Натомість зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що зазначені обставини були належним чином досліджені та оцінені відповідачем.
Суд також бере до уваги, що відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Невиконання цього обов`язку свідчить про формальний підхід до розгляду справи та є підставою для визнання прийнятого рішення протиправним.
Оцінюючи доводи відповідача щодо дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 38 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 210-1 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Разом із тим, для застосування зазначеної норми необхідним є належне встановлення як моменту вчинення правопорушення, так і моменту його виявлення. У даному випадку відповідач пов`язує момент виявлення правопорушення з 31.12.2025, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини виявлення правопорушення саме у зазначений день у спосіб, що відповідає вимогам закону. Крім того, суд враховує, що у позивача був обов`язок пройти військово-лікарську комісію до 05.06.2025. Водночас у матеріалах справи відсутні належні письмові докази, які б підтверджували факт вручення позивачу конкретного виклику до територіального центру або направлення на проходження ВЛК із визначенням строків та порядку його проходження, а також докази належного повідомлення про настання відповідного обов`язку саме у зазначений відповідачем період.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також не підтверджено дотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
Щодо клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення або вручення особі.
Позивач зазначає, що копію постанови він не отримував, про її існування дізнався лише 10.03.2026 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Відповідач, у свою чергу, посилається на те, що позивач був присутній під час винесення постанови та відмовився від її отримання, а також що копія постанови була направлена поштовим зв`язком.
Однак, як встановлено судом, належні докази вручення позивачу копії постанови або підтвердження факту його відмови від її отримання у спосіб, що виключає будь-які сумніви, у матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази отримання позивачем поштового відправлення з копією постанови.
За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він не був належним чином повідомлений про винесення постанови та не мав об`єктивної можливості своєчасно її оскаржити.
Суд враховує, що право на судовий захист є одним із основоположних прав особи, а обмеження такого права шляхом формального підходу до процесуальних строків є неприпустимим.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що причини пропуску строку на оскарження постанови є поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат у розмірі 665 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 9, 19, 20, 77, 139, 205, 241, 244, 245, 246, 286, 295, 297 КАС України, суд,
УХВАЛИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4/4940 від 07 січня 2026 року винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2026 року.

Суддя   Ольга БАЛАЦЬКА