ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року	справа № 380/25559/25	

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії 134650040503 від 20 листопада 2025 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області застосувати щодо ОСОБА_1 віковий ценз у 50 років відповідно до статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 01.07.1994 за період навчання з 01.09.1992 по 30.06.1994;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 02 жовтня 2025 року згідно із заявою про призначення пенсії від 13.11.2025 на підставі статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – Відповідач) винесено рішення від 20.11.2025 №134650040503, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням віку 55 років.. До страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 01.07.1994 за період навчання 01.09.1992 по 30.06.1994, оскільки в документі для підтвердження дошлюбного прізвища (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 28.05.1994) рік народження заявниці 01.10.1975 виправлено та не завірено належним чином. Вважаючи вказане рішення протиправним та необґрунтованим, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою від 05.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, зазначає, що 13 листопада 2025 року позивач звернулась через вебпортал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком (мовою документа), з копіями необхідних документів, зокрема:- диплом НОМЕР_1 від 01.07.1994;- свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 28.05.1994;- трудова книжка НОМЕР_4 від 16.10.2000; - висновок №3616 (вих. №14/07-10188 від 31.12.2014);- довідка (вих. №1350.09.1-2113/25 від 28.10.2025);- довідка №50 від 06.11.2025;- довідка №700 від 06.10.2025;- довідка №701 від 06.10.2025;- наказ №29 від 26.12.1996;- наказ №102 від 10.12.2014;- наказ №140 від 10.12.2019;- наказ №33 від 05.11.2004. Відповідно до поданих документів страховий стаж Позивача з урахуванням статті 60 Закону №1788 становить 41 рік 3 місяці 4 дні. Пільговий стаж за Списком №2 складає 16 років 3 місяці 11 днів. На момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах до органів Пенсійного фонду України вік Позивача складає 50 років 1 місяць 12 днів, що суперечить пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Окрім цього, за результатами розгляду документів доданих до заяви позивача про призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 01.07.1994 за період навчання 01.09.1992 по 30.06.1994, оскільки разом з дипломом НОМЕР_1 від 01.07.1994 було надано документ підтвердження дошлюбного прізвища (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 28.05.1994), в якому рік народження позивача 01.10.1975 виправлено та не завірено належним чином, що унеможливлює ідентифікацію особи та підтвердження стажу. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач подала додаткові пояснення у справі.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
13.11.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення».
За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії разом з документами було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Херсонській області.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Херсонській області від 20.11.2025 №134650040503 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Вік заявниці 50 років 01 місяць 12 днів.
Страховий стаж особи становить 41 рік 03 місяці 04 дні.
Пільговий стаж особи за Списком №2 становить 16 років 03 місяці 11 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 01.07.1994 за період навчання 01.09.1992 по 30.06.1994, оскільки в документі для підтвердження дошлюбного прізвища (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 28.05.1994) рік народження заявниці 01.10.1975 виправлено та не завірено належним чином.
Враховуючи наведене, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, у зв`язку з недосягненням віку 55 років.
Позивачка вважає вказане рішення протиправним і таким, що порушує її права, внаслідок чого звернулася з цим позовом до суду.
Вирішуючи цей спір, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно із ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року в справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст.8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.
Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для неї тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії.
При прийнятті рішення суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, висновки якої є обов`язковими для застосування судом у цій справі.
Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із чим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Щодо зобов`язання зарахувати період навчання з 01.09.1992 по 30.06.1994, суд виходив з наступного.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.
Відповідно до ст. 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (пункт 8 Порядку №637).
Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що не зараховано навчання згідно диплома НОМЕР_2 від 01.07.1994, оскільки в документі про для підтвердження дошлюбного прізвища (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 28.05.1994) рік народження заявниці 01.10.1975 виправлено та не завірено належним чином.
Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_5 , дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 16.10.2000, дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В матеріалах справи наявне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.05.1994, у якому зазначена дата народження позивачки – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд зазначає, що при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV, пенсійним органом бралось до уваги свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.05.1994, та не оспорювалась належність даного документу позивачці чи проходження позивачкою навчання у період з 01.09.1992 по 30.06.1994.
Суд відзначає, що позивачка не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, а неналежний порядок ведення та заповнення документації не з вини заявника не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Позивачка не відповідає за правильність заповнення свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.05.1994, оскільки заповнення такого документа повинно контролюватись підприємством, що його видало.
Отже суд вважає необхідним зарахувати до страхового стажу період навчання позивачки з 01.09.2992 по 30.06.1994 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.1994.
Суд вважає, що позивачка не може бути позбавлена гарантованого Державою пенсійного забезпечення. На переконання суду, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, за встановлених судом вище обставин, буде непропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу першого Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
При цьому суд звертає увагу на те, що з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
З огляду на передбачені пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, суд дійшов висновку про наявність всіх встановлених законом умов для призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Виходячи з цього, суд вважає, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивачки є задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області №134650040503 від 20.11.2025 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області зарахувати до страхового стажу період навчання позивачки з 01.09.1992 по 30.06.1994 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.1994 та призначити позивачці з 02.10.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням правової позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №134650040503 від 20.11.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1992 по 30.06.1994 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.1994
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 з 02.10.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, згідно поданої заяви від 13.11.2025, з урахуванням правової позиції, викладеної в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: 73036, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, 6, ЄДРПОУ: 21295057) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: 80319, Львівська обл., с. Равське, РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір на суму 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 98 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Крутько Олена Василівна