Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/9883/25 
номер провадження 2/695/678/26

01 червня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Степченка М.Ю.
за участю секретаря с/з Землянухіної Є.М.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із позивачем, знаходяться на повному її утриманні. 
Шлюб між позивачем та відповідачем був зареєстрований 10.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції за актовим записом №1323. 
Рішенням Звенигородського районного суду від 16.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. З моменту розлучення (з жовтня 2020 року), ОСОБА_2 залишив сім`ю та проживає в м.Черкаси, не цікавиться життям своїх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не підтримує стосунків з ними, не надає коштів на утримання дітей та має значну заборгованість по сплаті аліментів у сумі 243 374, 51 грн. станом на 09.07.2025 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей. 
Діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проживають разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач повністю виконує свої материнські обв`язки: піклується про життя, здоров`я забезпечує освіту та дозвілля своїм дітям.

Відповідач безвідповідально ставиться до виховання, навчання та матеріального утримання своїх дітей. Він не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не бачиться з ними, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу.
Матеріали щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 були вивчені на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Звенигородської міської ради , яка відбулася 15.04.2025, 15.05.2025 та 11.06.2025 року. Відповідач був завчасно повідомлений про засідання листом з повідомленням про вручення та засобами телефонного зв`язку, але жодного разу не з`явився, незважаючи на те, що засідання переносилося тричі.
Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи вищевикладене позивач просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.07.2025 позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Звенигородської міської ради, про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі, визначено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити. Вказала, що батько не приймає взагалі ніякої участі в забезпеченні дітей. Він не телефонує ні позивачці ні дітям. Менша дитина навіть не знає батька в обличчя. Сама позивачка не телефонувала до відповідача, щоб з`ясувати, чи бажає він приймати участь у вихованні дітей і не вважала за потрібне налагоджувати контакт між дітьми і відповідачем. Також позивач зазначила, що відповідач не сплачував аліменти. Адміністративних правопорушень відносно дітей відповідач не вчиняв.
Представник позивача – адвокат Бабенко Р.В. на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві. 
Відповідач – ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував та пояснив, що він має намір спілкуватися з дітьми. Для цього він телефонував позивачці, але вона його ігнорує і для нього це є перешкодою в спілкуванні, оскільки він не знає, де діти знаходяться. Востаннє з дітьми він спілкувався, коли доньці був один рік, а сину три роки. Зі скаргами щодо перешкод у вихованні дітей ні поліцію, ні в інші органи не звертався. Коли день народження в дітей – він не знає. Йому відомо, що в сина ОСОБА_7 проблеми з суставами. Знає, що син займається боксом, а донька ходить на танці. Також відповідач зазначав, що аліменти він сплачує, а раніше не платив лише певний період часу.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Виконавчого комітету Звенигородської місьткої ради Шкапенко Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Вказала, що при підготовці висновку комісія переглядала документи та почала відшукувати відповідача. Спочатку йому надсилали листи, а потім телефонували. Вони запрошували відповідача на комісію і повідомляли, що в них є документи на позбавлення батьківських прав. Відповідач обіцяв приїхати, але так і не з`явився. Поспілкувавшись з дітьми, представники комісії прийшли до висновку, що діти не пам`ятають відповідача.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали, суд установив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Звенигородського районного суду від 16.10.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 10.09.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1323- розірвано.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.10.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до акту, складеного 14.01.2025 року депутатом Звенигородської міської ради Білозерською Аллою Вікторівною в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та з їхніх слів ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_4 та доньку ОСОБА_10 , чоловік - ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей.
Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.12.2024 року № 207, ОСОБА_2 не приймав участі у лікуванні дітей, не дбав про їх здоров`я.
Згідно з довідкою закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №4 «Берізка» Звенигородської міської ради від 10.01.2025 року, що лише позивач - ОСОБА_3 , приводить та забирає дитину ОСОБА_10 з ЗДО та приймає активну участь у всіх заходах, які проводяться з батьками в ЗДО. ОСОБА_2 , не приводить та не забирає дитину з ЗДО і не приймає участі у заходах, які проводяться в ЗДО.
Як убачається з довідки Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області від 23.12.2024 року № 139, відповідач школу не відвідував, не цікавився навчанням ОСОБА_4 , учня 3-Б класу і не спілкувався з педагогами школи.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, сформованим державним виконавцем Першого ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) станом на 09.07.2025 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 243 374, 51 грн.
Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає, що ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , що підтверджується висновком від 24.06.2025 № О-311/01-13 про доцільність позбавлення батьківських прав.
У судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 пояснив, що проживає разом із мамою, батька не пам`ятає, знає лише його ім`я, він не телефонує, не надсилає подарунків. Також зазначив, що не хотів би бачитись з батьком, адже батько поганий, тому що він бив маму. Хотів би, щоб його позбавили батьківських прав, щоб виїхати за кордон, а так потрібен дозвіл батька.
У судовому засіданні малолітня ОСОБА_5 пояснила, що батька не пам`ятає, не знайома з ним, подарунки він їй не надсилав, ніколи не приїздив, не хотіла б спілкуватися з батьком, бо не знає його.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки. Залишив дітей, коли вони потребували турботи батька, просто зібрав речі і поїхав. Відповідач не приїздить до дітей, не цікавиться їх життям, не вітає зі святами та днями народження. Також ОСОБА_8 зазначила , що коли ОСОБА_7 робили операцію, його батька не було поруч.Зазначені вище обставини відомі свідку, оскільки вони зі сторонами жили разом в одному будинку, були сусідами, а їхні діти й зараз спілкуються.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила що відповідача бачила востаннє років 6 тому, участі в житті дітей він не приймає, все лежить на руках матері. Діти хворіють, спілкування батька з ними немає. Про все це свідку відомо, оскільки вона являється сусідкою ОСОБА_1 і в спілкуванні вона повідомляє, що відповідач не телефонує, не приїздить, участі в житті дітей не приймає.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.021991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №553/2563/15-ц).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі№ 753/2025/19).
Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26.07.2021 у справі №638/15336/18, від 07.02.2022 у справі №759/3554/20, від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, від 15.11.2023 у справі №932/2483/21, від 23.10.2024 у справі №464/2040/23).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12.02.2024 у справі №202/1931/22, від 28.02.2024 у справі № 303/4697/22, від 23.10.2024 у справі №464/2040/23).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №464/2040/23).
Як установлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом із матір`ю ОСОБА_11 . Відповідач ОСОБА_2 не приймає належної участі у вихованні дітей. Однак, сам по собі цей факт не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.
Водночас суд зважає на те, що відповідач сплачує частково аліменти на утримання дітей, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданим державним виконавцем Першого ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) станом на 09.07.2025 року.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який суд може йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері або батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини або інші обставини, які могли б бути підставою позбавлення його батьківських прав, не доведені. Гостра соціальна необхідність в застосуванні такого крайнього заходу впливу відсутня.
Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він має рекомендаційний характер і не в повній мірі враховує фактичні обставини цієї конкретної життєвої ситуації. Аналіз висновку свідчить, що в ньому відображені відомості про місце проживання дітей, зазначена довідка КНП «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.12.2024 року №207, де вказано, що відповідач не приймав участі у лікуванні дітей, довідка від 23.12.2024 р. №139 з ліцею Звенигородської міської ради, де зазначено що відповідач не відвідував, не цікавився навчанням ОСОБА_4 та не спілкувався з педагогами, довідка з закладу дошкільної освіти ясла-садок «Берізка»,де зазначено, що відповідач не приводить та не забирає ОСОБА_10 , не приймає участі у заходах, що проводяться в навчальному закладі. В своїй основі цей висновок фактично ґрунтується на обставинах як відсутності заперечень дітей та матері щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина та доньки. В цьому висновку не наведено підстав та аргументів для прийняття органом опіки та піклування саме такого рішення, як і не вказано, в чому полягатиме позитивний вплив позбавлення батька батьківських прав на інтереси дітей.
Щодо думки дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , висловленої ними в судовому засіданні, то суд вважає, що в силу свого віку і сприйняття ситуації, їхня позиція може бути наслідком впливу зі сторони матері, з якою вони постійно проживають.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і стороною позивача не доведено.
Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, які б негативно характеризували відповідача, як батька, упродовж усього періоду, про який вказує позивач у позовній заяві. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні звернення матері до органу опіки та піклування щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та/або до правоохоронних органів щодо неналежного поводження в сім`ї чи по відношенню до своїх дітей, а отримані і долучені докази, довідки не можна визнати достатніми для позбавлення батька батьківських прав щодо дітей за відсутності негативних характеристик про нього.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності в зв`язку з неналежним поводженням щодо дітей, вчинення насильства щодо них, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.
Як установлено судом, ніяких звернень до органу опіки та піклування щодо неналежного виховання та утримання ОСОБА_2 своїх дітей не було. Відповідач не притягався до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. При цьому позивачем не зазначено виняткових причин, які спонукали її до звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей та яким чином позбавлення батьківських прав сприяє найкращим інтересам дітей.
Позивач не надала суду доказів того, що відносно відповідача застосовувалося попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батька батьківських обов`язків. Навпаки, позивач зазначала, що не вважала за потрібне телефонувати відповідачу та налагоджувати контакт між ним та дітьми. Також, суд зважає на те, що позивач акцентувала увагу на необхідності позбавлення батьківських прав відповідача для отримання можливості без його дозволу вивозити дітей за кордон.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).
Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
З огляду на пасивну поведінку відповідача, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Виконавчого комітету Звенигородської міської ради про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покласти на орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя М. Ю. Степченко