К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ

справа № 754/16754/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/6846/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Зеленчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Грегуль О.В., у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно 101 485,41 грн. - оплати житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення до 01.05.2018, послуг з централізованого гарячого водопостачання до 01.05.2018, послуг з централізованого опалення з 01.05.2018 по 31.10.2021, послуг централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 по 31.10.2021, послуг з постачання теплової енергії з 01.11.2021, послуг з постачання гарячої води з 01.11.2021, плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії, плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води, оплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення, оплати за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води), втрати від інфляції (період з 01.01.2024 по 30.06.2025), трьох процентів річних (період з 01.01.2024 по 30.06.2025), пені (період з 01.01.2024 по 30.06.2025), 3028 грн. - судового збору.
Позов мотивовано тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постання гарячої води; з 01.11.2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під'єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під'єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.
Проте, відповідачі у порушення вимог законодавства у сфері комунальних послуг, своєчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Крім того, позивач вказував, що він на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 686,37 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача КП «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги, втрати від інфляції, 3% річних, пеню у розмірі 101 485,41 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» 1 514 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» 1 514 грн. судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не забезпечивши йому реальної можливості реалізувати процесуальні права, гарантовані Конституцією України, ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судове засідання відбулося у період, коли відповідач перебував у стані хвороби та не мав фізичної можливості бути присутнім у суді.
Посилається на те, що ОСОБА_2 не є власником майна, тому не є належним відповідачем у справі, а суд не мав правових підстав для стягнення із неї заборгованості.
Вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту надання послуг; укладення індивідуального договору або приєднання до публічного договору.
Зауважує, що позовні вимоги охоплюють період понад три роки, через хворобу ОСОБА_1 не міг заявити про це в суді першої інстанції, тому просить суд апеляційної інстанції застосувати строки позовної давності.
В судовому засідання ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та прсоив її задовольнити.
Представник КП «Київтеплоенерго» - Банецький Б.І. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення 
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачам як користувачам квартири, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладеного договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат.
З 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ).
З витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається що ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі з 07.03.2019 року, а ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі з 18.09.2023.
Також Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається що у квартирі з 30.05.1989 року по 23.07.2018 року була зареєстрована ОСОБА_3 .
Згідно відомостей про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаної квартири є ОСОБА_1 .
Сума заборгованості за період з 01.05.2018-30.06.2025 складає 81 788,95 грн., а саме: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 22 371,67 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 12 446,14 грн., за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 323,94 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 16 406,58 грн.
Також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 - зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 99,05 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 72,80 грн.; за період з 01.11.2021 - з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 477,24 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 591,53 грн.
Крім того, позивач, на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 686,37 грн.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому, наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги та обґрунтованість їх розміру.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом встановлено, що позивач належно виконував свої зобов`язання, зокрема, щодо надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 з 07.03.2019 року, та як встановлено в судовому засіданні проживав у ній з 2018 року, оскільки був призначений опікуном матері, а тому вважається споживачем комунальних послуг, які надаються за місцем його реєстрації та фактичного проживання та має нести обов`язок з їх сплати.
В апеляційній скарзі не заперечується факт реєстрації відповідача ОСОБА_1 місця проживання за вказаною адресою та факт проживання у вказаній квартирі.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 , яка зареєстрована у вказаній квартирі з 18.09.2023 року та не є її власником, співвласником не повинна нести солідарного обов'язку зі сплати заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка виникла з 2018 року.
Враховуючи викладене, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири та зареєстрований у ній, наявність заборгованості, яка ним не спростована, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, у заявленому позивачем розмірі з ОСОБА_1 . Однак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості і з ОСОБА_2 є помилковим.
Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Колегія суддів відмічає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405, яка набула чинності 30.12.2023, з 31.12.2023 року поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення сплати комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за період з 01.01.2024 року по 30.06.2025 року, тому суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для їх стягнення.
У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тобто виконання належним чином обов`язків та неналежне виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати за отримані послуги.
У свою чергу, ОСОБА_1 не спростував факт неналежного виконання ним зобов'язань, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній договір, підписаний відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року. При цьому, факт відсутності договору не є підставою для невиконання обов`язку щодо сплати послуг, які надаються позивачем до квартири, в якій зареєстровані відповідачі.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем заявлено вимоги поза межами строку позовної давності, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише», та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.
Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, поштове відправлення направлялося за місцем реєстрації та було вручено адресату 27 жовтня 2025 року (а.с. 61).
В ухвалі про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду було встановлено строк для подання відзиву на позов у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, однак правом на подання відзиву на позов ОСОБА_1 не скористався. 
Враховуючи викладене, колегія суддів не має правових підстав для застосування строків позовної давності, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються. 
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи, не надав зібраним доказам належної правової оцінки, у зв`язку з чим постановив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, втрати від інфляції, 3% річних, пеню у розмірі 101 485,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн., а в задоволенні позову до ОСОБА_2 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги, втрати від інфляції, 3% річних, пеню у розмірі 101 485,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.
В задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: