ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/20584/25 пров. № А/857/55317/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 01 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не зарахуванні при призначенні пенсії за віком до загального страхового стажу періоду її роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь»; зобов`язати перерахувати та виплатити пенсію, починаючи із 25.08.2025, зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь».
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач з 25.08.2025 призначив їй пенсію за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для розрахунку пенсії враховано загальний страховий стаж 34 роки 6 місяців 17 днів. Однак, вказує, що рішення про призначення їй пенсії за віком із зазначенням періодів роботи, що зараховані до страхового стажу не надіслано та нарочним способом не надано. Вважаючи, що розмір пенсії є занадто низьким, з метою перевірки правомірності обчислення органом Пенсійного фонду такої пенсії, її представник подав відповідачу адвокатський запит, за результатом розгляду якого відповідач листом від 23.09.2025 № 1700-0202-8/71614 не повідомив про зарахування/не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 до загального страхового стажу. Вказує, що зі змісту листа відповідача на повторний адвокатський запит представника позивача від 03.10.2025 № 1700-0202-8/74900 встановлено, що: « 1. До страхового стажу ОСОБА_1 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 (записи № 1-2 трудової книжки), оскільки наявне виправлення в даті наказу на прийняття. Зазначене не відповідає нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58. 2. Інформація щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в листі Управління від 23.09.2025 № 1700-0202-8/71614 не зазначена помилково». Вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні до її загального страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоду її роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні при призначенні пенсії за віком до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 починаючи із 25.08.2025, зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь», посилаючись лише на наявність незначного виправлення у даті наказу про прийняття на роботу в трудовій книжці. Суд першої інстанції зазначив, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, а наявне виправлення в реквізитах наказу не спростовує факту роботи позивача, оскільки записи про прийняття та звільнення належним чином оформлені, засвідчені підписами та печаткою підприємства. Працівник не несе відповідальності за можливі недоліки ведення трудової книжки роботодавцем, а такі формальні недоліки не можуть бути підставою для обмеження права на пенсійне забезпечення. Крім того, суд вказав, що Пенсійний фонд не скористався своїми повноваженнями щодо витребування додаткових документів для перевірки спірного періоду роботи та не довів недостовірності відомостей, зазначених у трудовій книжці.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь». Вказує, що записи в трудовій книжці щодо цього періоду містять виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та оформлені з порушенням вимог законодавства про ведення трудових книжок, а інших належних документів, які б підтверджували цей стаж, позивачка не надала. Посилається на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку № 637 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а також на практику Верховного Суду, відповідно до якої записи у трудовій книжці не є безумовним доказом стажу за наявності обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності. У зв`язку з цим вважає, що спірний період роботи не може бути врахований до страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 25.08.2025 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується рішенням Пенсійного органу від 03.09.2025 № 172850030369.
Із розрахунку загального страхового стажу слідує, що для обчислення пенсії враховано періоди: з 01.09.1981 по 28.06.1984, з 28.01.1988 по 10.01.1989, з 04.02.1989 по 31.12.1991, з 30.11.1993 по 20.01.1999, з 27.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.03.2004, з 01.11.2006 по 31.03.2007, з 01.01.2008 по 31.07.2008, з 14.08.2008 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 31.01.2017, з 01.02.2017 по 31.07.2025. Всього страховий стаж склав 34 роки 6 місяців 17 днів.
Листом від 23.09.2025 № 1700-0202-8/71614 відповідач на адвокатський запит представника позивача від 17.09.2025 № 1104/09/2025 повідомив, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано усі періоди роботи на підставі наданих документів.
Листом від 03.10.2025 № 1700-0202-8/74900 відповідач на адвокатський запит представника позивача від 29.09.2025 № 1165/09/2025 повідомив, що до страхового стажу ОСОБА_1 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 (записи № 1-2 трудової книжки), оскільки наявне виправлення в даті наказу на прийняття. Зазначене не відповідає нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58. Інформація щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в листі Управління від 23.09.2025 № 1700-0202-8/71614 не зазначена помилково.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Судом першої інстанції встановлено, що Закон України № 1058-IV набув чинності з 01.01.2004, відтак, всі періоди трудової діяльності до цієї дати зараховуються відповідно до раніше чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, як, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок підтвердження наявного стажу роботи).
Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 09.08.1984: 1. Запис № 1 від 13.08.1984 – прийнята товарознавцем пром бази в ОРС «Новокузнецкуголь» (наказ від 09.08.1984 № 1277); 2. Запис № 2 від 21.01.1988 – звільнена у зв`язку з тривалим закордон. відрядженням (наказ від 19.01.1988 № 8 § 3).
Колегія суддів зазначає, що у даті наказу про прийняття на роботу (місяці внесення), як підставу внесення запису у трудову книжку, дійсно наявне наведення у цифрі « 8».
Тому, відповідно до позиції відповідача, при призначенні пенсії ОСОБА_1 з 25.08.2025 до її страхового стажу згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 (записи № 1-2 трудової книжки), оскільки наявне виправлення в даті наказу на прийняття. Вказано, що зазначене не відповідає нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58.
Колегія суддів критично оцінює відповідні доводи скаржника, що підтверджується наступним.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
При цьому, колегія суддів наголошує, що працівник не може відповідати за правильність внесення записів у трудову книжку та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа № 687/975/17), від 23.04.2019 (справа № 593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа № 300/860/17).
Суд першої інстанції встановив, що з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача слідує, що така містить інформацію про трудовий стаж позивача з відповідними записами (без виправлень): дату прийняття на роботу 13.08.1984 (ОРС «Новокузнецкуголь»); посаду та найменування підприємства, де працювала позивач; дату та підстава звільнення з роботи; відомості про особу, яка внесла вказані записи про прийняття та звільнення з роботи і скріплення вказаних записів печаткою підприємства.
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. № 162 (далі – Інструкція № 162, чинної станом на дату заповнення трудової книжки позивача): трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
У графі щодо дати наказу, який слугував підставою для внесення запису про прийняття на роботу дійсно міститься наведення в частині зазначення місяця такого документа, що загалом, в жодній мірі не може спростовувати як періоду, так і факту роботи позивача на вказаному підприємстві.
У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п. 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з нормами п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Водночас, відповідачем не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи сприяння позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту роботи у спірні періоди.
Пунктом третім Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, доводи скаржника щодо наявності певного незначного недоліку у трудовій книжці (наявність виправлення в місяці наказу про прийняття) не є достатньо підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до загального страхового стажу.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не зарахуванні до загального страхового стажу позивача при призначенні їй пенсії за віком періоду роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь».
З огляду на вказане слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 починаючи із 25.08.2025, зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 13.08.1984 по 21.01.1988 в ОРС «Новокузнецкуголь».
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 460/20584/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим