КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 754/15531/24
провадження № 22-ц/824/6758/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ванжули Ярослава Володимировича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року в складі судді Буши Н. Д.,

установив:

01.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.
Посилалась на ті підстави, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5 .
Після смерті брата відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.01.1998 відділом приватизації держжитлофонду Ватутинської райради.
31.08.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудим О. М. заведено спадкову справу №28/2023 до майна ОСОБА_5 , що проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
На правах єдиного спадкоємця ОСОБА_5 , 21.03.2024 вона звернулась до приватного нотаріуса Гудим О. М. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру, проте постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудим О. М. від 19.09.2024 їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії. 
Підставою для відмови слугувало те, що інформація про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Спадкоємець померлого - ОСОБА_1 не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. 
Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно не дає їй змоги оформити спадкові права в позасудовому порядку, що порушує її право на мирне володіння своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
Щодо визначення відповідача зазначила, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. 
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року по справі №175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року по справі №463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року по справі №234/17030/18, від 10 листопада 2021 року по справі №759/19779/18, від 19 січня 2022 року по справі №280/4/18, від 22 червня 2022 рок у по справі №755/13736/20, від 07 грудня 2022 року по справі №2-21/2010.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. 
Відповідно до Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 р. №371/1805 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 2 лютого 2005 р. №15/5 Київська міська рада є повноважними представником територіальної громади міста Києва. 
Просила суд позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 59 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
07.01.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_4 , посилаючись на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року в справі № 754/12847/24 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яке не набрало законної сили та оскаржується в апеляційному порядку. 
Про факт оскарження вказаного судового рішення та відсутність у нього законної сили суд першої інстанції був належним чином повідомлений представниками сторін. 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі до набрання вказаним судовим рішенням законної сили, суд першої інстанції прямо зазначив, що розгляд справи №754/12847/24 не впливає на збирання та оцінку доказів у цій справі, а також виходив з того, що на момент розгляду справи відсутні дані про зміну черговості спадкування чи усунення інших спадкоємців від спадкування, і що судом зібрані всі докази, необхідні для вирішення спору по суті. 
За таких обставин подальший висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_4 статусу спадкоємця та визначення її належним відповідачем у справі є внутрішньо суперечливим, передчасним та таким, що ґрунтується на обставинах, які не були встановлені та не мали преюдиційного значення.
Ні на дату подачі позову до суду першої інстанції, ні на дату винесення оскаржуваного рішення, ні на дату подачі цієї апеляційної скарги ОСОБА_4 не визнана у встановленому законом порядку спадкоємцем ОСОБА_5 . 
Крім того, навіть у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року у справі №754/12847/24 без змін, ОСОБА_4 стане спадкоємцем четвертої черги, а позивач - другої. 
Відмовивши у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача, суд фактично не застосував положення статті 392 ЦК України, не дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, та ухилився від розгляду вимог позивача по суті, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. 
03.02.2026 Київська міська рада звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника, прийняли рішення згідно норм чинного законодавства. 
12.02.2026 представник ОСОБА_4 - адвокат Салій О. О. подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що Київська міська рада не є і не може бути належним відповідачем у даному спорі, оскільки ніяких її прав чи законних інтересів предмет спору в даній справі не зачіпає. 
Орган місцевого самоврядування може бути належним відповідачем тільки у випадку відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, усунення їх від права на спадкування або неприйняття ними спадщини ( постанова Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №175/1941/16-ц).
ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , подавши 31.08.2023 нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Саме за її заявою була заведена спадкова справа. Заява ОСОБА_1 до нотаріуса про прийняття нею спадщини була подана лише 22.03.2024.
Зазначає, що шлюб між ОСОБА_4 та спадкодавцем не був зареєстрований в органах реєстрації актів цивільного стану, але був освяченим за церковним канонами та отримано благословення на шлюб церковним вінчанням, враховуючи, що її померлий чоловік був священником. На даний невирішений спір щодо встановлення факту проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, щодо зміни черговості одержання права на спадкування.
Вважає, що позивачем обрано неналежним спосіб захисту, оскільки оригінал правовстановлюючого документа на квартиру знаходиться у ОСОБА_4 . Позивачка не зверталась до відділу приватизації через Центр надання адміністративних послуг для отримання його дублікату.
05.03.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я. В. через систему «Електронний суд» надіслав письмові пояснення, в яких повідомив суду про те, що постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2016 року у справі №754/12847/24 було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без задоволення. 
12.05.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я. В. через систему «Електронний суд» надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що правовстановлюючий документ на спадкове майно не є втраченим чи непридатним для користування у розумінні підстав для видачі його дубліката, оскільки, як зазначає сама ОСОБА_4 , оригінал правовстановлюючого документа на квартиру знаходиться у неї. Посилання ОСОБА_4 на те, що позивачка не зверталась до неї з питання отримання правовстановлюючого документа, не може спростовувати правомірності звернення позивача до суду. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
ОСОБА_4 та її представники - адвокати Салій О. О. та Бляха П. П. просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справу повідомлені судом належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років помер ОСОБА_5 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудим О. Л. з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 .
Постановою приватного нотаріуса Гудим О.Л. від 22 липня 2024 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин неможливістю встановити склад спадкоємців. 
21.03.2024 до приватного нотаріуса Гудим О.Л. звернулась рідна сестра спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко К В. 21.03.2024 за реєстрованим №141, з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_1 не надала документів, які посвідчують право власності на вказане нерухоме майно, а саме: свідоцтво про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради міста Києва 12.01.1998 року згідно з Розпорядженням № 323 від 12.01.1998 року, право власності зареєстроване КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 16.02.1998 року у реєстровій книзі за №7357, що підтверджено інформаційною довідкою, виданою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 17.04.2024 року за №10145 КВ-2024, яка міститься в матеріалах спадкової справи. 
Постановою приватного нотаріуса Гудим О. Л. від 19 вересня 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після смерті рідного брата, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава - спадкоємець померлого - ОСОБА_1 не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній. 
Діти спадкодавця - син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавали.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього кодексу).
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (див. постанову Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).
Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що не може отримати свідоцтво про спадщину після смерті рідного брата ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Вказала, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті брата немає, тому відповідачем вона зазначила Київську міську раду. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Київська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Остання подала заяву про прийняття спадщини, а тому є належним відповідачем по справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Судом встановлено, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року (справа №754/12847/24), яким встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року. 
При цьому ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2025 року, тобто до часу ухвалення судового рішення в даній справі, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року в справі №754/12847/24.
Посилаючись на обставини, встановлені судовим рішенням, яке не набуло законної сили, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що належним відповідачем в даній справі є ОСОБА_4 . 
Так, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, провадження № 61-34234св18; від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц, провадження № 61-19798св18; від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, провадження № 61-20505св19; від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18 провадження № 61-12859св21; від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, провадження № 61-4523св21).
Предметом спору у цій справі є визнання права власності на спадкове майно. Тому відповідачем/відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Отже, для вирішення питання щодо необхідності участі у справі спадкоємця як відповідача необхідною умовою є прийняття ним спадщини.
ОСОБА_4 не є спадкоємцем ( ні за законом, ні за заповітом) після смерті ОСОБА_5 . 
За таких підстав Київська міська рада як орган, уповноважений представляти інтереси відповідної територіальної громади, є єдиним належним відповідачем у правовідносинах щодо спадкового майна. 
Відповідно до положень статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Судом встановлено, що діти спадкодавця ОСОБА_5 - син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 заяв про прийняття спадщини протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України нотаріусу не подали, разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини не проживали, а тому вважаються такими, що спадщину не прийняли.
Подавши 22.03.2024 заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_1 , як спадкоємець другої черги, не пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17 (провадження № 61-13688св21)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року у справі № 759/9359/22 (провадження № 61-3882св23) зазначено, що: «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку». 
Встановивши, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину з підстав відсутності у неї правовстановлюючого документу на належне спадкодавцю нерухоме майно, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для його задоволення. 
Наявність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно у ОСОБА_4 не свідчить про те, що позивачем обрано неправильний чи неефективний спосіб захисту, або заявлено позов до неналежного відповідача. 
Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. Визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання до суду позову у розмірі 15 140 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 22 710 грн (15 140 грн х 150 %), а всього 37 850 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ванжули Ярослава Володимировича задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . 
Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 37 850 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.05.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук