Справа № 345/42/26 
Провадження № 22-ц/4808/861/26 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Девляшевського В. А., Томин О. О.,
з участю секретаря   Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2026 року, у складі судді Миговича О. М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калуська міська рада в особі управління з питань ветеранської політики, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю,
в с т а н о в и в:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду заінтересовані особи: Калуська міська рада в особі управління з питань ветеранської політики, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. 
Встановити факт спільного проживання із померлим ОСОБА_2 заявниці необхідно для отримання відповідного посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця. 
В обґрунтування заяви зазначила, що 20.04.2004 між заявницею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, в якому народився син ОСОБА_3 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.10.2010 (справа №2-2581/2010) шлюб був юридично розірваний. Проте, фактично вони продовжували спільно проживати в її квартирі в АДРЕСА_1 однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільні витрати та виховували сина. Сімейні стосунки тривали з 2011 року і до дати загибелі чоловіка. 
Просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим чоловіком ОСОБА_2 .
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Калуська міська рада в особі управління з питань ветеранської політики, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - залишено без розгляду.
Роз`яснено ОСОБА_1 про те, що вона має право подати позов до суду на загальних підставах.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а оскаржувана ухвала суперечить судовій практиці, верховенству права та порушує право на справедливий суд.
Вважає, що суд безпідставно залишив заяву про встановлення факту без розгляду, попередньо без пояснень перенісши судове засіданні з 16.02.2026 на 25.03.2026.
Зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №308/17634/23 зроблено висновок про те, що встановлювати факти, що мають юридичне значення, належить у судовому порядку судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК в порядку окремого провадження. Після вирішують питання про соціальні гарантії, пільги та компенсації.
Вважає, що заявниця як цивільна дружина загиблого військовослужбовця не є суб`єктом правовідносин з органом військового управління, тому відсутні підстави стверджувати, що між заявницею та Міністерством оборони чи військовою частиною існує спір. У разі виникнення між заявницею та заінтересованими особами спору то такий слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства, що відповідатиме вимогам законодавства та усталеній судовій практиці.
Заявниця вказує, що її загиблий чоловік ОСОБА_2 проживав із нею однією сім`єю, вона як дружина отримувала від нього постійну матеріальну та моральну підтримку, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Відносини пов`язані з встановленням фактів що мають юридичне значення за своєю суттю є цивільно-правовими, а заперечення представника органу військового управління самі по собі не свідчать про існування спору та не можуть бути достатньою підставою для суду не розглядати заяву в окремому провадженні. На етапі встановлення факту, що має юридичне значення, публічний спір між заявником та суб`єктом владних повноважень ще не виник.
Також зазначає, що не можуть бути поєднані в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.
Просить скасувати ухвалу суду та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Представник міністерства оборони України подав додаткові пояснення у справі, які за своєю суттю є відзивом на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Частиною 5 статті 178 ЦПК України передбачено, що до відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Представником Міністерства оборони України не додано доказів про надіслання додаткових пояснень іншим учасникам справи, тому суд залишає їх без розгляду.
Представник Військової частини НОМЕР_1 подав пояснення на апеляційну скаргу, що за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу.
Зазначає, що представник заінтересованої особи Міністерства оборони України ОСОБА_5. заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , що свідчить про наявність між сторонами спору про право.
Фактичною причиною звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з чоловіком був лист-відмова Калуської міської ради від 31.12.2025 № П-1082, згідно якого орган місцевого самоврядування зазначив про відсутність правових підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видачі відповідного посвідчення. 
Вважає, що ухвала суду відповідає критеріям законності та обґрунтованості, а тому підлягає залишенню без змін.
Начальник відділу надання державних гарантій управління з питань ветеранської політики Калуської міської ради подало заяву про розгляд заяви за відсутності представника управління.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів. 
Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам не відповідає.
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи свідчать про наявність між заявницею і заінтересованою особою спору про право, а отже спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку позовного провадження. 
З вказаним висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли провадження у справі вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17, провадження № 14-560цс18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 14-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
У справах окремого провадження суд підтверджує наявність чи відсутність певних юридичних фактів, що є умовою здійснення прав і реалізації інтересів заявника. Тому суд наділений лише повноваженнями з`ясувати можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, встановивши наявність чи відсутність певного юридичного факту, своїм рішенням підтверджує це, не зобов`язуючи особу діяти певним чином.
Під час з`ясування юридичного значення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим чоловіком військовослужбовцем суд обмежений у вирішенні питання про те, наділений чи ні заявник тим суб`єктивним правом, що підтверджується юридичним фактом, який просить встановити заявник. Тобто встановлення факту проживання однією сім`єю з загиблим захисником України пов`язане з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за заявницею певного соціально-правового статусу.
Однак судове рішення, ухвалене загальним судом у порядку окремого провадження, про наявність чи відсутність цього юридичного факту набуває самодостатнього значення і не є вирішенням питання про те, чи має заявник певне суб`єктивне право. Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-17035сво23).
В окремому провадженні визначене специфічне коло суб`єктів цивільного процесу, якими є заявники та заінтересовані особи (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України).
У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Зазначений правовий висновок підтриманий Великою Палатою також у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23.
Враховуючи, що метою встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю є отримання статусу та видача посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України, заінтересованою особою є орган, до якого має звернутися заявниця ОСОБА_4 , для набуття цього права.
Отже, висновок суду першої інстанції у цій справі про наявність спору про право є передчасним і недостатньо обґрунтованим та не підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до положень ст. 379 УЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин колегія суддів виснує, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись статтями 374, 379, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 25 березня 2026 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський
О. О. Томин