Справа № 718/859/26
Провадження 2/718/386/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р.  м.Кіцмань Чернівецька область 
Кіцманський районний суд Чернівецької області в особі судді Нагорного В.В.,
за участю секретаря судового засідання Якубівської В.В.,
учасники справи:
представник позивача - не з`явився,
відповідач - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кіцманського районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
До Кіцманського районного суду Чернівецької області через систему «Електронний суд» звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.
Короткий зміст заяв по суті справи.
У позовній заяві, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 15.04.2026, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №492963 від 29.01.2020 року в загальному розмірі 14324 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 29.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Товариство) та ОСОБА_2 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №492963 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 4000 грн. (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
За змістом позовної заяви, укладаючи кредитний договір відповідач та кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Представник позивача у позовній заяві стверджує, що Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена.
У позовній заяві представник позивача зазначає, що 16.11.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КредитКапітал», уклали договір факторингу №ККЛУ-16112020, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до відповідача за кредитним договором №492963 від 29.01.2020 року.
За змістом позовної заяви, станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 14324 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованість за процентами 9120 грн.; заборгованість за штрафом 1204 грн.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Процесуальні дії у справі. 
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 квітня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 24 червня 2026 року об 11:30 год., за клопотанням позивача зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію, яка містить банківську таємницю.
У судове засідання, призначене на 24 червня 2026 року об 11:30 год. сторони не з`явились.
У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, враховуючи наступне.
Поштове відправлення, адресоване ОСОБА_1 , повернулось на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній».
У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 29.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено договір №492963 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (далі - договір позики).
Згідно із п.1.1. договору позики, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.3 договору позики)
Відповідно до п.п.1.3.2, 1.6 договору позики, стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 процентів річних). Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом.
В п. 2.4.1 договору позики зазначено, що клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути позику та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності).
Договір позики підписаний ОСОБА_2 електронним підписом 29.01.2020 о 14:27:54.
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_2 , з яким укладено договір №492963 від 29.01.2020 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е432, відправленим позичальнику 25.12.2019 на номер телефону НОМЕР_1 .
У листі ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. № 1-0701 від 07.01.2026 зазначено, що 29.01.2020 о 14:29:23 перераховано кошти на платіжну карту клієнта: № НОМЕР_2 на суму 4000,00 грн., номер транзакції в системі iPay.ua 47471503, призначення платежу: зарахування 4000 грн. на карту № НОМЕР_2 .
У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду 12 травня 2026 року лист від 29.04.2026 року № 20.1.0.0./7-260427-21973-БТ, в якому повідомив, що на імя ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), по рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) зарахування коштів на суму 4000 за період 29.01.2020-29.01.2020 р. відсутнє.
У розрахунку заборгованості за договором № 492963 від 29.01.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту станом на 17.11.2020 року, зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 складає 14324,00 грн.
16 листопада 2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-16112020.
За умовами п.п. 1.1., 1.2. договору факторингу № ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи права вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Виконання договору відступлення прав вимоги № ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 16.11.2020 року, з якого вбачається, що кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кредитора в кількості: 6700.
З витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №ККЛУ-16112020 від 16 листопада 2020 року вбачається, що до нового кредитора - позивача у даній справі перейшло право вимоги за кредитним договором №492963 від 29.01.2020 року до ОСОБА_2 на загальну суму 14324,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - залишок по тілу кредиту, 2280,00 грн. - залишок по відсотках, 6840,00 грн. - залишок по прострочених відсотках, 1204,00 - штрафи, пені.
Судом надіслано запит до Кіцманської міької ради Чернівецького району Чернівецької області для підтвердження місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 , у відповідь на який надійшов лист Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, від 31.03.2026 № 438 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
На запит суду отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2585257 від 09.04.2026 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Щодо виконання умов кредитного договору.
Судом встановлено, що за інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суд, по рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) зарахування коштів на суму 4000 за період 29.01.2020-29.01.2020 р. відсутнє.
Відтак, у суду відсутні належні докази на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти за вищевказаним кредитним договором і в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитниого договору № 492963 від 29.01.2020 року.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Однак, матеріали даної справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами.
При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача не є належними доказами наявності такої заборгованості та її розмірів.
З урахуванням того, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив зарахування коштів на суму 4000 грн за період 29.01.2020-29.01.2020 р. по рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором.
Оскільки позивачем не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості перед первісним кредитором, суд критично оцінює доводи позивача, що така заборгованість була у подальшому відступлена останнім новому кредитору - позивачу у даній справі.
За таких обставин, розмір заборгованості відповідача, який був переданий від первісного кредитора до позивача також не доведений, а відтак розмір такої заборгованості відхиляється судом, як необґрунтований.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 352-354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79018, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, 4-ий поверх;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Нагорний