ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2533/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Луцького ВДВС у Луцькому районі Львівського МУМЮУ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виключити з Єдиного реєстру боржників (далі – ЄРБ) відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчих провадженнях №60896695 та №62961620.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 позивача засуджено за ч.1 ст.263, ч.3 ст.186, ст.187 ч.3 ст.187 КК України та обрано покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
25.01.2023 позивача було звільнено від відбування покарання. Після звільнення ОСОБА_1 придбав автомобіль PEUGEOT 307, VІN: VF33HNFUC85143324, д.н.з НОМЕР_1 , рік випуску 2008. В січні 2026 року позивач вирішив відчужити даний автомобіль проте йому відмовили, посилаючись на те, що він перебуває в реєстрі боржників, а тому не може продати належний йому автомобіль.
При цьому з відповіді Територіального сервісного центру МВС Ж0741 слідує, що згідно з інформаційної бази даних НАІС за позивачем зареєстрований транспортний засіб PEUGEOT 307, VIN: НОМЕР_2 , д.н.з НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб в базі «Арешт» не перебуває, але відомості про власника ТЗ містяться в Єдиному реєстрі боржників (далі - ЄРБ).
13.01.2026 позивач звернувся з заявою до Луцького ВДВС у Луцькому районі Львівського МУМЮУ про виключення його з ЄРБ по ВП №60896695 та по ВП №62961620.
26.01.2026 відповідач на його звернення дав відповідь, відповідно до якої зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №60896695 щодо виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/12257/18 від 05.12.2019 конфіскацію всього майно належного на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 18.12.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВИ №60896695. Керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», 28.02.2020 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа. Оригінал виконавчого листа був направлений до Луцького міськрайонного суду Волинської області.
04.09.2020 виконавчий лист №161/12257/18 від 05.12.2019 про конфіскацію всього майна належного на праві приватної власності ОСОБА_1 був повторно пред`явлений для примусового виконання.
Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 08.09.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62961620. Керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про викопаний провадження», 20.11.2020 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа. Оригінал виконавчого листа був направлений до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Оригінал виконавчого листа був направлений до Луцького міськрайонного суду Волинської області.
Станом на 26.01.2026 виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/12257/18 від 05.12.2019 про конфіскацію всього майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , для примусового виконання до відділу повторно не надходив.
Провести виконавчі дії щодо виключення ЄРБ по ВП №60896695 та по ВП №62961620 відділ немає законних підстав, оскільки підстави для виключення боржника з реєстру визначені частиною 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач вказує, що відмова у виключенні його з ЄРБ порушує законні права на розпорядження належним йому майном.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 (а.с.18) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач відзив на позов не подав.
В судовому засіданні 14.04.2026 позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Натомість представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у задоволенні його вимог, оскільки законні підстави для виключення позивача з ЄРБ відсутні.
Після оголошеної в судовому засіданні перерви позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, з огляду на що суд вирішив справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 у справі №161/12257/18 (провадження №1-кп/161/224/19) (а.с.39-44) ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.187 ч.3, 186 ч.3 КК України та призначено покарання: - за ст.186 ч.3 КК України 5 (п ять) років позбавлення волі; - за ст.187 ч.3 КК України 7 (сім) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити до відбуття ОСОБА_1 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
На підставі ст.70 ч.4 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, та невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2018, призначити ОСОБА_1 остаточне покарання 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2019 у справі №161/12257/18 (провадження №1-кп/161/224/19) заяву прокурора Луцької місцевої прокуратури Урин С.З. задоволено. Резолютивну частину вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 відносно ОСОБА_1 викладено в такій редакції: «На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити до відбуття ОСОБА_1 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі» (а.с.44зворот-45).
Луцьким міськрайонним судом Волинської області 05.12.2019 видано виконавчий лист про конфіскацію майна ОСОБА_1 , який пред`явлено до виконання (а.с.37зворот-38, 53).
18.12.2019 державним виконавцем Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження №60896695 про конфіскацію всього майна належного на праві приватної власності (а.с.36зворот).
В межах даного виконавчого провадження були винесені постанови про арешт майна боржника від 18.12.2019 (а.с.35зворот) та передачу виконавчого провадження від 02.01.2020 (а.с.34зворот).
08.09.2020 державним виконавцем Ківерцівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа від 05.12.2019 та відкрито виконавче провадження №62961620 про конфіскацію всього майна належного на праві приватної власності (а.с.51).
Постановою від 20.11.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий документ від 05.12.2019 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.46зворот).
Листом від 26.01.2026 №11238, у відповідь на заяву позивача від 13.01.2026 про вилучення запису з Єдиного державного реєстру боржників по ВП №60896695 та ВП №62961620, Відділ повідомлив, що провести виконавчі дії щодо виключення позивача з ЄРБ по ВП №60896695 та по ВП №62961620 немає законних підстав, оскільки підстави для виключення боржника з реєстру визначені частиною 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» … До заяви про виключення відомостей додається документ або копія документа, що підтверджує наявність підстави для винесення постанови.
Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 50 Кримінального кодексу України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
З врахуванням статей 52, 59 Кримінального кодексу України конфіскація майна є додатковим покаранням, яке полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною першою, другою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
Частиною першою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) передбачено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України.
Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини шостої статті 9 Закону №1404-VIII Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:
1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;
2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;
3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;
4) номер виконавчого провадження;
5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).
Отже, судові вироки в частині конфіскації майна підлягають примусовому виконанню у порядку, визначеному Законом №1404-VIII, і отримання органом державної виконавчої служби виконавчого листа є підставою для відкриття виконавчого провадження.
Частиною сьомою статті 9 Закону №1404-VIII передбачено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з (1) винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, (2) повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1 [стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа], 3 [стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення], 11 [запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру] частини першої статті 37 цього Закону або (3) постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення №2432/5).
Так, згідно з пунктами 6, 7 розділу ХІ Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі ст.39 Закону №1404-VІІІ; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п.1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.
Аналізуючи вищенаведені приписи Закону №1404-VІІІ та Положення №2432/5 слід дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Разом з тим, мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Таким чином, в разі відсутності у особи невиконаних майнових зобов`язань та необхідності збереження її майна з метою виконання зобов`язання за рішенням суду така особа не повинна перебувати в Єдиному реєстрі боржників з огляду на мету його ведення.
Водночас суд зазначає, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Частинами п`ятою і шостою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Спір у цій справі стосується обліку відомостей, що зберігаються в Єдиному реєстрі боржників.
Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відомості про нього як боржника мали бути видалені з указаного Реєстру як неактуальні: у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу.
Як встановлено судом, позивач внесений до Єдиного реєстру боржників з огляду на відкриття 18.12.2019 та 08.09.2020 виконавчих проваджень №60896695 та №62961620 відповідно з виконання виконавчого листа, виданого 05.12.2019 Луцьким міськрайонним судом №161/12257/18 про конфіскацію всього майна, належного на праві приватної власності.
Востаннє виконавчий документ щодо виконання судового рішення про конфіскацію всього майна належного на праві приватної власності повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.11.2020 у ВП №62961620.
При цьому з листа відповідача від 26.01.2026 №11238 слідує, що станом на 26.01.2026 виконавчий лист Луцьким міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2019 №161/12257/18 конфіскацію всього майно належного на праві приватної власності ОСОБА_1 для примусового виконання до відділу повторно не надходив.
Таким чином, вказана підстава не відноситься до вичерпного переліку підстав, встановлених законом, що дозволяють виключити відповідні відомості з реєстру.
Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування частини сьомої статті 9 Закону №1404-VIII у подібних правовідносинах.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №160/4015/19 зазначено, що вимоги пункту 2 статті 37 Закону №1404-VIII, на підставі якої виконавчі провадження тричі поверталися стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в частині сьомій статті 9 Закону №1404-VIII.
Подібний висновок був також викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/4404/17, у якій зазначено таке: «Законом №1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання». 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 03.04.2025 у справі №580/12260/23, де предметом дослідження були аналогічні спірні правовідносини, суд вказав, що імперативні приписи частини сьомої статті 9 Закону №1404-VIII установлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.
Водночас пункт 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, на підставі якого у спірних правовідносинах було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчих провадженнях №60896695 та №62961620, не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
З аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VІІІ випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову. У випадку повернення виконавчого документа з указаних підстав стягувач не позбавлений права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а у випадку пропуску цього строку - звернутися до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ураховуючи, що позивач не виконав в добровільному порядку виконавчий лист від 05.12.2019, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/12257/18, суд дійшов висновку про те, що позивач не втратив статусу боржника. 
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 03.04.2025 у справі №580/12260/23.
При цьому доказів того, що виконавчий лист від 05.12.2019, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/12257/18, визнаний таким, що не підлягає виконанню і, як наслідок, не може бути повторно пред`явлений до виконання в силу вимог частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII, позивач суду не подав.
З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження – з моменту підписання судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій