ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2026  	Справа №607/7005/26 Провадження №1-кп/607/1388/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №42022212220000042, дані про яке 21 липня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плебанівка Тернопільського (Теребовлянського) району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця  АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, кочегара польової лазні взводу забезпечення другого гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, неодруженого, раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015),

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 – адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , без поважних причин о 08 год. 30 хв. 04.10.2017 не з`явився та о 18 год. 00 хв. 19.03.2026 був затриманий слідчим четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).
За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показав, що дійсно, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, 04.10.2017 він не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому та повідомив про свій намір продовжити проходження військової служби.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням письмових доказів у даному кримінальному провадженні, а також документів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту обставин, які ніким не оспорюються, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, його вина у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), в повному обсязі підтверджується наданими обвинуваченим суду показами, а також сукупністю досліджених та проаналізованих судом в судовому засіданні письмових доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 від 17.11.2017 №3/4914, згідно з яким під час проведення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 перевірки за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 встановлено, що солдат ОСОБА_3 06.10.2017 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в місці її постійної дислокації за адресою: АДРЕСА_2 , після чого не повернувся до військової частини, жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про поважність причин його неприбуття до військової частини під час проведення вказаної перевірки встановлено не було;
- контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 26.04.2017, укладеним між Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про проходження останнім військової служби у Збройних Силах України строком на три роки, примірник якого було отримано ОСОБА_3 ;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 06.10.2017 №791 про призначення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі старшого солдата ОСОБА_3 ;
- актом підсумків службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 27.11.2017, згідно з яким за результатами проведення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі старшого солдата ОСОБА_3 встановлено, що 04.10.2017 під час вечірньої перевірки було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_3 , який своїми діями порушив вимоги ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
- наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 27.11.2017 №1211 про результати службового розслідування по факту відсутності на військовій службі старшого солдата ОСОБА_3 , згідно з яким прийнято рішення за порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після прибуття до військової частини старшому солдату ОСОБА_3 оголосити вид дисциплінарного стягнення « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ОСОБА_11 від 22.12.2016 №3477 про організацію служби військ та бойового навчання у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 на 2017 навчальний рік з долученим до нього розпорядком дня;
- витягом із наказу командира військової частини польова пошта (по стройовій частині) ОСОБА_9 від 02.06.2017 №123, згідно з яким військовослужбовець військової служби за контрактом - солдат ОСОБА_3 , який 01.06.2017 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з 02.06.2017 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 на всі види забезпечення та вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ;
- витягом із наказу командира військової частини польова пошта (по стройовій частині) ОСОБА_9 від 03.06.2017 №124, згідно з яким солдат ОСОБА_3 з 03.06.2017 вважається таким, що призначений на посаду кочегара польової лазні взводу забезпечення другого гарматного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_4 ;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_12 від 06.10.2017 №98, згідно з яким військовослужбовець військової служби за контрактом - старший солдат ОСОБА_3 , який 04.10.2017 вибув у службове відрядження до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Луганськ», вважається таким, що самовільно не вибув та залишив розташування підрозділу та з 04.10.2017 знятий зі всіх видів забезпечення;
- витягом із наказу командира військової частини польова пошта (по стройовій частині) ОСОБА_9 від 15.08.2020 №166, згідно з яким військовослужбовцю військової служби за контрактом – старшому солдату ОСОБА_3 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та самовільно залишив військову частину 06.10.2017, увільненому від займаної посади та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого та речового забезпечення, а також виключено зі всіх видів забезпечення з 18.11.2017.
Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством. 
Суд також враховує, що зазначені письмові докази у даному кримінальному провадженні учасниками судового провадження не оспорювалися і під сумнів не ставилися. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши письмові докази у даному кримінальному провадженні, а також документи, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), при викладених в обвинувальному акті обставинах, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).
Підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення), при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною частиною статті можуть бути застосовані.
Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_3 призначеного покарання суд враховує, що положення статті 75 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) наділяють суд дискреційними повноваженнями, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, належним чином врахувавши характер вчиненого злочину, відомості про особу винного та інші обставин кримінального провадження, визначити чи можливе виправлення засудженого без відбування покарання та за наслідком цього прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Разом з тим, врахувавши тяжкість та підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військового злочину), конкретні обставини даного кримінального провадження, а також те, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом, що свідчить про його добровільне виявлення свідомого бажання стати військовослужбовцем, порушуючи вимоги ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно проігнорував вимоги до військовослужбовців щодо необхідності неухильного додержання Статутів Збройних Сил України, а також продемонстрував суспільству приклад суспільно небезпечної поведінки військовослужбовця, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливі виключно в умовах ізоляції від суспільства, та у зв`язку із цим не знаходить підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
На думку суду, застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 КК України) до призначеного ОСОБА_3 покарання не сприятиме меті покарання та може створити в обвинуваченого та інших осіб хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів).
Таким чином, покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованої обвинуваченому ОСОБА_3 частини статті та реальне його відбування, на переконання суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, забезпечить співрозмірність діяння та кари, а також не суперечитиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Судом також встановлено, що згідно з протоколом затримання від 19.03.2026, ОСОБА_3 19.03.2026 о 18 год. 00 хв. було затримано на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2025 у справі №607/17078/25.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2026 у справі №607/17078/25 щодо ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 11.05.2026 з одночасним визначенням застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 гривень.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 18 год. 00 хв. 19.03.2026, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.
За наведеного, та враховуючи призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, з огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду, ризик чого значно підвищується за умови обізнаності обвинуваченого із призначеним йому покаранням за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше 05.07.2026.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 336, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 год. 00 хв. 19.03.2026, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше 05.07.2026.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя	ОСОБА_1