УХВАЛА
18 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 521/20311/25
провадження № 61-8073ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець Артем Валерійович, на постанову Одеського апеляційного суду 
від 07 травня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганна Олександрівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, приватне підприємство «ЯНТАР», про визнання правочинів недійсними, скасування реєстраційних дій, визнання об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та скасування реєстраційних дій.
15 січня 2026 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м.) 
та є приватною власністю ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, власником якого була ОСОБА_3 ;
- заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь- яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, щодо зміни та зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу ПП «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту ПП «ЯНТАР»;
- заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншим особам, які діють від їх імені чи в їхніх інтересах, а також будь-яким іншим особам перешкоджати ОСОБА_1 у фактичному користуванні та перебуванні на території ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, за адресою: АДРЕСА_1;
- заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на обмеження доступу ОСОБА_1 до майна та приміщень ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, а також намагання примусово усунути його з території підприємства.
Заяву обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 намагається продати нерухоме майно, яке фактично придбав ОСОБА_1 та ще й без його згоди, попри те, що фактичне управління й досі здійснює ОСОБА_1 . Заявник вказував на наявність підстав вважати, що незастосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, через потенційну можливість відповідачки відчужити це майно на користь третіх осіб.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м) 
та є приватною власністю ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, власником якого є ОСОБА_3 .
Заборонено державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь- яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, щодо зміни та зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу ПП «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту ПП «ЯНТАР».
В інший частині заяви про забезпечення позову відмовлено. Зустрічне забезпечення не застосовувалось.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв адвокат Робулець Анатолій Андрійович, задоволено.
Ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м) та є приватною власністю ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, та в частині заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ 30376692, щодо зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу ПП «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту ПП «ЯНТАР» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17 березня 2026 року заяву позивача про збільшення позовних вимог задоволено частково.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026 року ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 березня 2026 року скасована та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15 квітня 2026 року заяву позивача про збільшення позовних вимог було задоволено.
Ухвалами Хаджибейського районного суду міста Одеси від15 квітня 2026 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г. О.; приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинську Н. Є., а також ПП «ЯНТАР».
15 червня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець А. В., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (зареєстрована у суді 16 червня 2026 року за вхідним номером № 19309/0/220-26), в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026 року (повний текст постанови складено 15 травня 2026 року) та залишити в силі ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року.
Крім того, 15 червня 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець А. В., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою (надійшла до суду 17 червня 2026 року та зареєстрована за вхідним номером № 1190/0/216-26), в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026року (повний текст постанови складено 15 травня 2026 року) та залишити в силі ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року.
Подані касаційні скарги (через підсистему «Електронний суд» та засобом поштового зв`язку) є однаковими за своїм змістом, а тому підлягають спільному розгляду. 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов до невірного висновку про те, що сам по собі факт належності нерухомого майна ПП «ЯНТАР» та відсутність у нього статусу учасника справи на момент постановлення ухвали судом першої інстанції є безумовною та достатньою підставою скасування заходів забезпечення позову. 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1, 2, 4, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Водночас важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.
Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду підтвердила наведені вище висновки та додатково зауважила, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
У постанові від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 Верховний Суд сформував правовий висновок, відповідно до якого забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно допускається виключно щодо майна, яке належить відповідачу у справі. Накладення арешту на майно третьої особи, яка не є стороною у справі, є неправомірним та порушує принципи цивільного судочинства. Подальше залучення власника майна до участі у справі як третьої особи не легітимізує накладення арешту на його майно, оскільки третя особа не є стороною у справі.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
У цій справі суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу про забезпечення позову, встановив, що станом на дату її постановлення: предметом позову є визнання недійсним правочинів: договору дарування та договору купівлі-продажу корпоративних прав ПП «ЯНТАР», та скасування реєстраційних дій щодо юридичної особи - ПП «ЯНТАР» від 28 грудня 2003 року та 17 червня 2025 року. Водночас відповідачі у справі є фізичні особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (колишні та теперішній власник корпоративних прав).
Суд апеляційної інстанції врахував предмет спору, склад учасників справи, а також здійснив оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дії відносно юридичної особи, яка не є учасником справи, а також накладення арешту на нерухоме майно, яке не є предметом позову та належало особі, яка не мала статусу учасника справи (відповідача) станом на дату постановлення судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову, та дійшов достатньо обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині вжитих заходів забезпечення позову та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Доводи касаційної скарги щодо подальшої зміни предмету позову та складу учасників справи, зокрема залучення ПП «ЯНТАР» до участі у справі в якості третьої особи не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції, оскільки дотримання судом першої інстанції норм процесуального права перевіряється судом вищої інстанції на момент постановлення відповідного судового рішення. 
Колегія суддів зауважує, що юридична особа є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. 
Аналіз доводів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець А. В., на постанову Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026 року є необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Оскільки у відкритті провадження суд відмовляє, то клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не підлягає вирішенню.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Питомець Артем Валерійович, на постанову Одеського апеляційного суду від 07 травня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганна Олександрівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, приватне підприємство «ЯНТАР», про визнання правочинів недійсними, скасування реєстраційних дій, визнання об`єкта спільною сумісною власністю подружжя.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович