ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/13661/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Яценко О.В. 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін матеріали апеляційної скарги від 18.03.2026 Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 (повне рішення складено та підписано 05.03.2026)
у справі № 910/13661/25 (суддя Демидов В.О.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ)
до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (м. Київ)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ)
про стягнення 83 292,64 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог. Рух справи. 
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 03.11.2025 звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення 83 292,64 грн з яких: 61 483,93 грн - за послуги з центрального опалення; 5 753,71 грн - за послуги з постачання теплової енергії; 12 237,26 грн - інфляційних втрат; 3 796,11 грн - 3% річних, 21,63 грн - заборгованість за абонентське обслуговування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач взагалі не вносив плату за послуги з централізованого опалення по належному йому на праві власності об`єкту (квартира), в результаті чого за період з жовтня 2018 по жовтень 2021 утворилась спірна заборгованість.
Ухвалою від 18.11.2025 Господарський суд м. Києва залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки банк перебуває у стадії ліквідації. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотиви його прийняття.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі № 910/13661/25 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» (код: 14349442) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (код: 40538421) суму заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 61 483 (шістдесят одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн. 93 коп., суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 4659 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 88 коп., інфляційну складову у розмірі 12 214 (дванадцять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 3741 (три тисячі сімсот сорок одна) грн. 53 коп., плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 (двадцять одна) грн. 63 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2985 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 42 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання по оплаті спожитої послуги, а отже наявні підстави для примусового стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в тій частині, в якій суд погодився із розрахунками позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» 18.03.2026 через систему «Електронний суд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 18.03.2026, в якій, зокрема, просить:
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі 910/13661/25 за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КМДА) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до АТ «РОДОВІД БАНК» (ліквідація), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення; за послуги з постачання теплової енергії; інфляційних втрат і 3 % річних. Ухвалити нове рішення у справі 910/13661/25, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог відмовити у позові повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться, зокрема, до наступного.
Апелянт стверджує, що послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та абонентське обслуговування не належать до витрат банку, які покриваються під час ліквідації. Відтак їх стягнення поза межами кошторису ліквідаційних витрат є незаконним.
Також, скаржник зазначає, що порядок задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позовний спосіб захисту, обраний КП «Київтеплоенерго», суперечить цьому закону і не може бути застосований.
Апелянт також наголошує, що позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до суду, і це мало б бути підставою для відмови у задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності.
Апелянт вважає помилковим застосування ст.?625 ЦК України (інфляційні втрати та 3% річних), оскільки під час ліквідації банку діють спеціальні норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які виключають нарахування штрафних санкцій.

Правові позиції інших учасників справи щодо поданої апеляційної скарги.
Від позивача 17.04.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він вказує, що спірні зобов`язання мають бути виконані банком поза чергою протягом всієї процедури ліквідації банку. Це передбачено ст. 46 та 52 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", положеннями ЗУ "Про виконавче провадження". Спірні вимоги є поточними кредиторськими вимогами до ПАТ "Родовід Банк", якого віднесено до категорії неплатоспроможних. 
Третя особа у справі своєї позиції щодо апеляційної скарги відповідача не висловила. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». 
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії та гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». 
Відповідач не заперечив проти наявних у справі доказів, що Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» з 16.06.2026 по 16.12.2021 був власником квартири, загальною площею 117,5 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м за адресою: місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 5, кв.16, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1177194180391. Право власності на нерухоме майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2016 року, номер запису про право власності: 19097129, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1177194180391 (вищезазначені відомості вказані в договорі купівлі-продажу квартири від 16.12.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3563).
За цим нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 16.12.2021 (а.с. 18) новим власником квартири в подальшому стало ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" (м. Київ). 
Судом першої інстанції вірно визначено відносини сторін, як пов`язані із наданням послуги теплопостачання споживачу через приєднану мережу. 
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії є, в тому числі, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Як вказував позивач і це не спростовано доказами у справі, письмовий договір між позивачем та відповідачем у спірний період на теплопостачання не укладено.
За доводами та розрахунками позивача, у АТ "Родовід Банк" виник борг перед КП "Київтеплоенерго" за період з 01.10.2018 по 31.10.2021 у розмірі 61 483,93 грн. за централізоване опалення квартири. 
На підтвердження факту постачання теплової енергії позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії корінців нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону та відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 5.
Представник позивача зазначив, що облік споживання теплової енергії будинку за адресою: місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 5 здійснюється за особовим рахунком: № 153297800160101 та обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в ГКал., а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в акті надання послуги з централізованого опалення для споживача за його обліковим записом: 153297800160101.
ПАТ «РОДОВІД БАНК», який був власником квартири №16 в будинку №5 по вул. Пушкінській в м. Києві, не уклав з виконавцем комунальної послуги (Позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
30.09.2021 Позивачем на офіційному веб-сайті КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (https://kte.knida.gov.ua/) опубліковано текст Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 08.09.2021 року № 1022.
Відповідно до частини першої ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша ст. 634 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі умов Правил № 630 та положень ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно новин газети київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) позивачем було розміщено повідомлення, що з 24.04.2018 КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та доведено до відома підготовлений договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання відповідно до норм ст. 634 ЦК України та вважається акцептованим усіма споживачами, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. 
З урахуванням того, що відповідач фактично споживав послуги позивача, не мав зауважень та заперечень щодо неякісності послуги теплопостачання у спірний період (протилежного суду не доведено), то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами у спірний період фактично було укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір) стосовно вказаної квартири, навіть якщо спожита послуга не оплачувалася відповідачем, як власником квартири.
Відповідно до умов Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені Договором.
Відповідно до п. 7 Договору виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно з п. 8 Договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).
За змістом п. 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал). 
Відповідно до п. 20 Договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.
Згідно з п. 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
На підставі п. 31 Договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/10/Taryfy-dlyaKP-KYYIVTEPLOENERGO-vstanovleni-rozporyadzhennyam-KMDA-vid-19-zhovtnya-2021- roku-2176-.pdf?x56614. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Положеннями п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. 
Відповідно до п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Позивач доводить, що відповідно до наявних у справі актів надання послуг з постачання теплової енергії, акту звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії, розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, деталізованої інформації про коригування нарахувань за послугу з постачання теплової енергії для квартири №16 в будинку №5 по вул. Пушкінській в м. Києві, загальною площею 117,5 кв.м. власником якого в спірний період був ПАТ «РОДОВІД БАНК», позивач належним чином довів надання послуги з постачання теплової енергії Відповідачу та необхідність її оплати.
Непідписання цих документів з боку ПАТ "Родовід Банк" не спростовує надання позивачем відповідачу послуг у повному обсязі відповідно до вимог законодавства про житлово-комунальні послуги. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що положеннями статей 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі правові позиції Верховного суду, викладено, зокрема у постановах від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, від 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц, від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц тощо.
Згідно з п. 3 Правил № 630, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 24, 25 Правил № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Доказів відмови від отримання послуг позивача відповідачем суду не надано. 
Відповідно до розрахунку позивача, за відповідачем обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії ПАТ «РОДОВІД БАНК» розмір якої складає 5 753,71 грн. 
В частині даного боргу суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що позивач, по квартирі якого надавались послуги з постачання теплової енергії, відчужив це майно 16.12.2021 за договором купівлі-продажу квартири.
З долученого представником позивача розрахунку нарахованої теплової енергії вбачається, що позивачем нараховано за період з 01.11.2021 по 30.11.2021 вказану заборгованість на суму 3634,41 грн та з 01.12.2021 по 31.12.2021 заборгованість на суму 2119,30 грн.
Однак оскільки відповідач у грудні 2021 року перебував власником квартири №16 в буд. №5 по вул. Пушкінська в м. Києві неповний місяць, відтак позовні вимоги Господарським судом м. Києва обґрунтовано та пропорційно задоволено частково лише в розмірі 4659,88 грн. В іншій частині відмовлено, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду. 

Окрім цього, положеннями п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 13 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII, Правил 830 та Правил 1182 визначено, що споживачем щомісяця однією сумою вноситься виконавцю комунальної послуги плата за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, і яка є платежем, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням договору, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонента за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води).
Суд першої інстанції вірно визначився, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку води та теплової енергії включаються до складу тарифів на теплову енергію та відповідні комунальні послуги, крім випадків, якщо такі вузли комерційного обліку були встановлені власником (співвласниками) будівлі або були наявні при введенні в експлуатацію завершених будівництвом нових житлових і нежитлових будівель, реконструйованих, капітально відремонтованих житлових і нежитлових будівель, що приєднані (приєднуються) до зовнішніх інженерних мереж. У такому разі джерелом фінансування заходів із встановлення вузлів комерційного обліку води та теплової енергії є інвестиційна програма виконавця відповідної комунальної послуги.
У разі встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку власником (співвласниками) будівлі оператор зовнішніх інженерних мереж відшкодовує такому власнику (співвласникам) будівлі фактично сплачені ним (ними) кошти на оснащення будівлі вузлом (вузлами) комерційного обліку за рахунок відповідних витрат, передбачених у тарифах на послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, за період дії цих тарифів до моменту встановлення відповідного вузла (вузлів) комерційного обліку та взяття їх на абонентський облік. Такі кошти відшкодовуються оператором зовнішніх інженерних мереж споживачам відповідних комунальних послуг шляхом зарахування їх у рахунок майбутніх платежів за послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання. У разі якщо оператор зовнішніх інженерних мереж не є виконавцем комунальної послуги, він зобов`язаний перераховувати кошти, сплачені споживачами комунальних послуг на оснащення будівлі вузлом (вузлами) комерційного обліку, виконавцю відповідної комунальної послуги для подальшого їх відшкодування виконавцем споживачам.
Порядок такого відшкодування встановлює Кабінет Міністрів України.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» від 21.08.2019 № 808 установлено граничний розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - граничний розмір плати за абонентське обслуговування).
При цьому, під абонентом слід розуміти споживача відповідної комунальної послуги (самостійні об`єкти нерухомого майна якого розташовані за однією поштовою адресою), з яким виконавець уклав індивідуальний договір про надання комунальних послуг або індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг.
Також, п. 2 вказаної постанови установлено, що граничний розмір плати за абонентське обслуговування, визначений відповідно до цієї постанови, застосовується окремо за кожною комунальною послугою (постачання теплової енергії; постачання гарячої води; централізоване водопостачання; централізоване водовідведення; поводження з побутовими відходами) виконавцями послуг, що нараховують плату за абонентське обслуговування згідно з відповідними договорами; плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.
Кошти, отримані від сплати абонентської плати КП «Київтеплоенерго» спрямовує на відшкодування витрат, пов`язаних з обслуговуванням будинкових лічильників тепла, їх ремонтом, заміною, повіркою або встановленням нових приладів обліку, витрат, пов`язаних із розподілом теплової енергії та адмініструванням послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Саме абонентська плата є єдиним джерелом покриття таких затрат. 
Відповідно до частини п`ятої ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Отже, плата за абонентське обслуговування є складовою публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, а отже є відповідно істотною умовою такого договору.
Основними економічними чинниками, що впливають на розмір абонентської плати є: 
- зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до законодавства України;
- підвищення вартості матеріалів та запчастини для ремонту вузлів комерційного обліку;
- вартість повірки вузлів комерційного обліку;
- підвищення вартості вузлів комерційного обліку.
Як вже зазначалось, граничний розмір плати за абонентське обслуговування затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 (із змінами та доповненнями) і залежить від розміру прожиткового мінімуму, тобто змінюється протягом календарного року.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було інформовано, що плата за абонентське обслуговування не є складовою частиною тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Плата за абонентське обслуговування визначається виконавцем відповідної комунальної послуги (затверджується внутрішнім наказом підприємства) за планованими витратами на абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента (на місяць) і в рахунку на оплату послуг значиться окремим платежем.
Сторонами не заперечується, що КП «Київтеплоенерго» було встановлено плату за абонентське обслуговування на одного абонента (особовий рахунок) на місяць нижче гранично встановленого розміру плати, яка на місяць з 01.11.2021 становить:
- для послуг з постачання теплової енергії (з врахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії) - 31,07 грн з ПДВ;
- для послуг з постачання теплової енергії (без врахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії) - 21,63 грн з ПДВ;
- для послуг з постачання гарячої води (з врахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку гарячої води) - 35,19 грн з ПДВ;
- для послуг з постачання гарячої води (без врахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку гарячої води) - 15,35 грн з ПДВ.
Пунктом 39 Правил № 1182 передбачено, що споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Умовами п. 45 Правил № 1182 передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
На підставі зазначених нормативних актів КП «Київтеплоенерго» нараховано відповідачу за листопад 2021 року плату за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21,63 грн., яка відповідачем також не сплачена.

Строк проведення розрахунків за всіма спірними платежами на час вирішення спору судом першої інстанції для відповідача є таким, що настав.
19 червня 2025 року позивач направив відповідачу вимогу-претензію №4/05.3/6180 з проханням погасити всю вищевказану заборгованість (а.с. 38).
Зі змісту претензії вбачається, що на час її подання позивачу відомо, що ПАТ "Родовід Банку" перебуває у стадії ліквідації. Позивач, адресуючи претензію як відповідачу, так і третій особі, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звертав увагу, що належним способом захисту права у спірних відносинах є подання позову про зобов`язання ліквідатора включити вимоги до реєстру вимог кредиторів банку, а якщо вимоги є поточними, то слід звертатися із позовом до суду про примусове стягнення заборгованості із банку. 
Спірний борг позивач визначає як поточні кредиторські вимоги до банку. 
26 липня 2025 року на адресу позивача надійшов лист від 23.07.2025 року №056-49-58/25 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення AT «РОДОВІД БАНК» з ринку (а.с. 40) в якому повідомлено позивача, що на виконання приписів статті 521 Закону AT «РОДОВІД БАНК» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі наявні документи банку за 1990-2021 роки включно, а також довідковий апарат до них. При прийманні-передаванні документів на зберігання до архіву Національного банку України складено відповідні акти. Відтак у Фонді відсутні всі первинні документи AT «РОДОВІД БАНК» за зазначений період, в тому числі - документи, підтверджуючі інформацію про наявність або відсутність розрахунків/платежів, зазначених в листі. Фонд не в змозі надати іншу інформацію.
Отже, оскільки спірний борг у добровільному порядку позивачу сплачено не було, КП "Київтеплонерго" звернулося за його примусовим стягненням до суду, вважаючи свої права порушеними. 
За прострочення розрахунків за спожиту послугу теплопостачання, позивач нарахував і просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за ст. 625 ЦК України (а.с. 30,31).
Отже, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив суд примусово стягнути з відповідача 83 292,64 грн з яких: 61 483,93 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 5 753,71 грн - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії; 12 237,26 грн - інфляційних втрат; 3 796,11 грн - 3% річних та 21,63 грн - заборгованість за абонентське обслуговування.
Суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача, що зводилися, зокрема, до наступного:
- законодавство не відносить послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) / абонентського обслуговування для послуги з постачання теплової енергії до витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, задоволення яких проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом;
- порядок задоволення майнових вимог вкладників та інших кредиторів неплатоспроможного банку, що ліквідується Фондом, встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і обраний позивачем спосіб захисту йому суперечить, а отже не підлягає задоволенню;
- позивачем пропущено строк позовної давності.

Щодо доводів боржника про неможливість стягнення коштів поза межами ліквідаційної процедури суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про таке: 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта лише в тій частині, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом у правовідносинах, пов`язаних із ліквідацією банку. Такий висновок неодноразово підтверджувався Верховним Судом. 
Разом з тим, сам по собі факт перебування банку у процедурі ліквідації не є безумовною підставою для відмови у позові про встановлення наявності та розміру грошового зобов`язання у спірних відносинах, а також про стягнення боргу. 
Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного спору є встановлення судом наявності заборгованості та її розміру, а не безпосереднє здійснення примусового списання коштів з ліквідаційної маси банку поза черговістю, визначеною статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не змінює порядку та черговості задоволення вимог кредитора у ліквідаційній процедурі. 
У цьому контексті колегія суддів враховує положення пункту 1 розділу V Правил складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, затверджених рішенням Фонду № 911, відповідно до яких саме рішення суду, що набрало законної сили, є самостійною підставою для внесення змін до реєстру вимог кредиторів. 
Отже, твердження апелянта про те, що позов взагалі не підлягав розгляду в окремому позовному провадженні, є помилковим. 
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
У ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать:
1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку;
2) витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку;
3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку;
4) витрати на проведення аудиту;
5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень;
6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Отже висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову не суперечить спеціальному законодавству.
При прийнятті оскаржуваного рішення суд звернувся щодо правових позицій з усталеної судової практики щодо пріоритетності норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносно інших законодавчих актів України під час розгляду спору в правовідносинах з банком, яка, зокрема, була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17.
Третя особа у справі, ФГВФО безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: реалізує повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі НБУ.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 107 «Про віднесення ПАТ «РОДОВІД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 25.02.2016 № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «РОДОВІД БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 26.02.2016 до 25.03.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «РОДОВІД БАНК», визначені ст. 37- 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кулішу В.М. строком на один місяць з 26.02.2016 до 25.02.2016 включно.
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 19.12.2017 № 811-рш «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію ПАТ «РОДОВІД БАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.12.2017 № 5455 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «РОДОВІД БАНК» з 20.12.2017 до 19.12.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «РОДОВІД БАНК», визначені ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Шевченку А.М. строком на два роки з 20.12.2017 до 19.12.2019 включно.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1936 від 10.11.2020 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК».
Відповідно до зазначеного рішення процедура ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» передбачає виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.
Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора АТ «РОДОВІД БАНК» провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Караченцеву Артему Юрійовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19.04.2022 № 250 «Про деякі питання ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» відкликано повноваження ліквідатора АТ «РОДОВІД БАНК», делеговані Караченцеву Артему Юрійовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 10.11.2020 № 1936 «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК».
З 22.04.2022 повноваження під час здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» здійснюються Фондом безпосередньо.
Третьою особою та відповідачем не заперечено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.12.2017 № 5455 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «РОДОВІД БАНК».
20.12.2017 відповідно до частини 2 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було опубліковано оголошення на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» та делеговано повноваження ліквідатора банку.
Окрім того зазначено, що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування оголошення у газеті «Голос України» за адресою: 04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 17. 
22 грудня 2017 року в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «РОДОВІД БАНК», таким чином від 22.12.2017 і протягом 30 днів приймались вимоги кредиторів відносно ліквідації ПАТ «РОДОВІД БАНК» (конкурсні вимоги кредиторів, тобто ті, які існували на дату запровадження у банку ліквідації).
У той же час позовні вимоги КП "Київтеплоенерго" обґрунтовані тим, що у відповідача обліковується заборгованість за спожитими послугами теплопостачання у належному на праві власності Банку майно (квартира) період з жовтня 2018 по листопад 2021. 
Тобто позивач вірно визначився, що ці вимоги є поточними зобов`язаннями щодо оплати за поставлену теплову енергію для потреб опалення належного банку майна (тобто, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку) і в свою чергу виникли вже в процесі ліквідації ПАТ "Родовід Банк".
Тому підстави вважати ці вимоги погашеними або такими, що не можуть бути розглянуті за правилами позовного провадження, немає. 
Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права. 
Так, належним способом захисту кредитора банку, що знаходиться в ліквідації, у тому випадку, якщо його вимоги є конкурсними, є подання позову про зобов`язання включити його кредиторські вимоги до реєстру вимог кредиторів банку; а в тому випадку, якщо його кредиторські вимоги є поточними, належним способом захисту є подання позову про примусове стягнення з банку заборгованості.
Наведене узгоджується з нормами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції від 21.08.2017 №3711, а також правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011.
Тому в даному випадку позивачем правомірно нараховано також і інфляційні втрати та 3% річних на суму стягуваного у позовному провадженні основного боргу за правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Даною нормою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. 
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, обґрунтованими затвердженими методиками обрахунків інфляційних втрат з урахуванням дати виникнення заборгованості (до 15 числа місяця та після цієї дати), а також включення до періоду обрахунку всіх періодів дефляції, що за належними розрахунками по основному боргу в розмірі 61 483,93 грн. інфляційні втрати підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі та складають 11 190,08 грн. Натомість 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме в частині лише 3 532,38 грн. В іншій частині вимоги до задоволення не підлягають через помилковість такого нарахування (а.с. 31).
Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії (борг 5753,71 грн. з урахуванням його зменшення судом до стягнення лише 4659,88 грн), суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов висновку, що інфляційні втрати підлягають задоволенню частково, а саме лише в частині 1024,40 грн та 3% річних також підлягають задоволенню частково, а саме в частині 209,15 грн. (а.с. 30) В іншій частині слід відмовити через безпідставність їх нарахування. 
Заперечень проти математичних розрахунків сум майнових вимог у відповідача немає, власні контрозрахунки ним до матеріалів справи не подано.

Крім того, колегія суддів погоджується, що судом першої інстанції вірно відхилено доводи відповідача про наявність підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності. 
Так, у п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, виключено п. 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України.
Отже, з 04.09.2025 було поновлено перебіг позовної давності.
Загальний строк позовної давності, який слід застосувати до відносин сторін, встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Але беручи до уваги, що за відповідачем обліковується спірна заборгованість з жовтня 2018 по листопад 2021 року, зважаючи, що в період з початку її перебігу було призупинено на законодавчому рівні перебіг позовної давності в період з 12.03.2020 по 03.09.2025, враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду 03.11.2025, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду.
Протилежні доводи відповідача з даного питання колегія суддів Північного апеляційного господарського суду відхиляє. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно із статтею 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши всі доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ «РОДОВІД БАНК» не підлягає задоволенню.
Зібраними у справі доказами підтверджується, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за об`єктом нерухомого майна, який у спірний період був власністю АТ «РОДОВІД БАНК»).
Спірні майнові вимоги є поточними вимогами кредитора у процедурах ліквідації банку та можуть бути задоволені за правилами позовного провадження. Підстав вважати ці вимоги, зокрема, погашеними, як за правилами конкурсних вимог, які не були заявлені у встановлений строк та спосіб, немає. 
Факт споживання послуг та розмір заборгованості відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, а зводяться переважно до заперечень щодо неналежності способу захисту права у позивача та необхідності застосування спеціального законодавства у сфері ліквідації банків.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача у справі. 

Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 18.03.2026 Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/13661/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у справі №910/13661/25 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк».
4. Матеріали справи №910/13661/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04 травня 2026 року 

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді П.В. Горбасенко

О.В. Яценко