УХВАЛА 
28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 504/1895/25
провадження № 61-6981ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Багно Лілії Федорівни, на рішення Доброславського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом, в якому просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 27/100 частки квартири, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 29,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2721755351100; за ОСОБА_1 - право власності на 73/100 частки вказаної квартири, вартість на майнові права якої склала 745 560 грн, фактично сплачено 731 065,93 грн.
Рішенням Доброславського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року, позов задоволено.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 27/100 частки квартири, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 272175 53 51100.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 73/100 частки спірної квартири.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2002,31 грн.
У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Багно Л. Ф., на рішення Доброславського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року. 
У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
За правилом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Предметом позову в цій справі є поділ спільного майна подружжя, а саме квартири, вартість майнових прав на яку складає 745 560 грн, фактично сплачено 731 065,93 грн.
Отже, ціна позову у справі № 504/1895/25, станом на 01 січня 2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328*250 = 832 000,00 грн).
Верховний Суд не приймає до уваги посилання заявниці та доданий до касаційної скарги консультативний висновок ФОП ОСОБА_3 на запит адвоката Багно Л. Ф. від 14 листопада 2025 року, відповідно до якого ймовірне значення ринкової вартості спірної квартири станом на 08 травня 2025 року складає 2 858 034 грн, оскільки вказаний документ не був предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, при цьому Одеський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання (дата винесення постанови апеляційного суду), відмовив ОСОБА_1 в особі адвоката Багно Л. Ф. у приєднанні до матеріалів справи та дослідження доказів, зокрема вказаного консультативного висновку, оскільки клопотання про долучення доказів не містить посилань на поважність причини, які б перешкоджали відповідачу або його представнику у визначений процесуальним законом строк подати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції або заявити клопотання про витребування таких доказів. Також апеляційний суд зазначив, що та обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.
Серед іншого, Верховний Суд враховує, що на першій сторінці касаційної скарги, ОСОБА_1 вказала, що ціна позову становить 200 231 грн, що відповідає розміру судового збору, стягненого судом першої інстанції (2 002,31 грн) та розміру сплаченого судового збору за подання цієї касаційної скарги (3 203,70 грн).
Враховуючи зазначене вище, рішення Доброславського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2025 року та постанова Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, якщо справа має виняткове значення для заявниці.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.
Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів та міркувань, які б свідчили про виняткове значення справи для заявниці, оскільки посилання на те, що спірна квартира є єдиним житлом двох неповнолітніх дітей, що не стосується предмету цього спору в контексті порушення права користування та/або володіння цим майном неповнолітніми, не є достатнім на підтвердження винятковості справи для ОСОБА_1 .
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Багно Лілії Федорівни, на рішення Доброславського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Копію ухвали надіслати заявниці.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара 
О. М. Осіян
В. В. Сердюк