Справа № 758/14120/25 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді Левицької Я.К.
за участю секретаря судового засідання Новіцької О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, 
ВСТАНОВИВ:
09 вересня 2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника -адвоката Прудникова Я.В. через систему «Електронний суд» звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому 05 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (№ 1172). Рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/4043/25 від 06 травня 2025 року, шлюб між сторонами було розірвано. 
За час шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у травні 2025 року, за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Договору № 147 про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного 22.04.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «ПрімІнвест» та Довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування від 30.04.2020 набуто майно, а саме придбано квартиру АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності здійснена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем 18.11.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому 100% права власності на квартиру зареєстровані за ОСОБА_2 04.09.2025 року була зроблена оцінка квартири, згідно якої вартість квартири, а саме частка у 100% на момент подання позовної заяви складає 3 760 579,36 грн.
У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду та просила здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 1 880 289,68 гривень. Виділити у власність ОСОБА_2 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 1 880 289,68 гривень.
Ухвалою суду від 15.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви у десять днів з дня отримання ухвали.
Ухвалою суду від 30.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
14.11.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 758/14120/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна до звільнення ОСОБА_2 з військової служби.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 12.02.2026 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення.
Ухвалою суду від 18.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 
В судове засідання 23.04.2026 року представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, 05.08.2015 року було укладено шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1172, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_2 , дружині - ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 233801691 від 24.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем 18.11.2020 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229555280000).
Квартира набута у власність ОСОБА_2 на підставі Договору № 147 про участь у Фонді фінансування будівництва, укладеного 22.04.2019 року із ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест». Також, 30.04.2020 було укладено Договір № 147 уступки майнових прав на нерухомість між ТОВ «ФК «ПрімІнвест» та ОСОБА_2 , та видана довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування № 206 від 30.04.2020. 
Вартість даної квартири становить 3 760 579,36 грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.09.2025, унікальний реєстраційний №201-20250904-0010349285, сформованою на сайті Фонду державного майна України.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/4043/25 від 06.05.2025 року шлюб між сторонами було розірвано. 
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.
Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.
Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу, за час спільного життя позивача і відповідача внаслідок вчинення взаємних дій, ними було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартира загальною площею 62,30 кв. м, житлова площа 23,40 кв.м, що складається з 2 кімнат, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Доказів того, що вище вказане нерухоме майно було придбано відповідачем за його особисті кошти, останнім суду не надано.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на частину спільного майна подружжя є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а тому, за позивачем в порядку поділу майна подружжя слід визнати право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2229555280000, за відповідачем в порядку поділу майна подружжя слід визнати право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2229555280000.
З урахуванням вищенаведеного, обставини позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами та вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 4669-4893-6236-3079 від 04.09.2025 та № 8918-9108-1545-8134 від 24.09.2025 про сплату судового збору у розмірі 12 112 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 200, 141, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - задовольнити.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2229555280000.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229555280000.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 112 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя     Я.К. Левицька