Справа №442/1480/26 
Провадження №2/442/986/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої-судді - Грицай М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» через систему «Електронний Суд» звернулося в суд із вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020 у розмірі 45349,53 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.02.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №605726885, відповідно до якого остання отримала кредит (грошові кошти) в сумі 11500,00 грн. У подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 18500,00 грн.
28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 про відступлення прав грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги №88 від 08.07.2020. У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1.
05.08.2020 між ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, та відповідно до рестру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до вказаного договору факторингу 2, ТзОВ «Таліон плюс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прийняла права вимоги за договорами, які зазначені в Реєстрі прав вимог №10 від 31.07.2023.
10.07.2025 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №10/07/25-Е, відповідно до умов якого, та відповідно до рестру боржників №б/н від 10.07.2025 до вказаного договору факторингу ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступила, а ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прийняла право вимоги до відповідача.
Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені в реєстрі боржників №Б/Н від 10.07.2025, до позивача підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 3.
Таким чином, ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 10.07.2025 за договором факторингу №3 наділене правом вимоги до відповідача на загальну суму 45349,53 грн. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, чим порушила умови договору, в результаті чого допустила заборгованість за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020.
Зважаючи на вказане, просить задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.
У свою чергу представник відповідача - адвокат Тунський А.Р. подав відзив на позовну заяву, де заперечив щодо задоволення позовних вимог, зважаючи на таке. 
Матеріали справи не містять доказів перерахування та отримання відповідачем грошових коштів та належних доказів щодо підтвердження оплати за договором факторингу від 28.11.2018 за №28/1118-01, що укладений між первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс". Із змістом долучених до матеріалів справи додаткових угоди та довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", останньою дією відповідача було продовження строку кредитування, дата 22.04.2020, строк продовження - 7. Таким чином, строк кредитування закінчився 29.04.2020. Разом з тим, з долученого розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що нарахування процентів здійснюється до 08.07.2020 тобто поза межами строку кредитування. Відповідно до розрахунку ТОВ “Таліон плюс” нарахування процентів продовжилось до 31.07.2023, тобто також поза межами строку кредитування. Станом на 03.05.2020 відповідач сплатила 13589,00 грн, що підтверджується долученим позивачем розрахунком боргу. Після 29.04.2020 відповідно до долученого позивачем розрахунку первісного кредитора безпідставно нараховано поза межами строку кредитування 15093,12 грн, які не підлягають стягненню з відповідача, а кошти зараховані в погашення відповідних процентів в сумі 13589 грн. слід врахувати в рахунок погашення тіла кредиту, яке відповідно до позовної заяви становить 18496,43 грн. Позивачем пропущено строк позовної давності. Так як уже зазначалось, строк кредитування сплив 30.04.2020, а тому строк позовної давності закінчився 30.04.2023. Розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідач вважає завищеним і не співмірним зі складністю справи та ціною позову. Розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дана справа для позивача є типовою. Аналіз реєстру судових рішень свідчить, що усі позови є однотипними, де змінюється лише найменування відповідача та сума боргу. Будь-яких доказів понесення судових витрат, зокрема, квитанції про оплату правової допомоги, позивач до матеріалів справи не долучає. Зважаючи на вказане, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача подав відповідь на відзив, де вказав, що стороною відповідача не оспорюється факт укладення кредитного договору. Перебіг строку позовної давності за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020 станом на дату подачі позовної не завершився, зважаючи на карантин та введення воєнного стану. Факт перерахування коштів підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи, доказів на спростування такого відповідачем не подано. Відповідачем переоідично здійснювалися часткові сплати заборгованості у загальному розмірі 3,57 грн заборгованості за тілом кредиту та 13585,43 грн заборгованості за нарахованими відсотками. Часткова сплата відповідачем заборгованості доводить його освідомленість щодо укладення договору та існування заборгованості за ним. За умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів - за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України, що визначені договором, та ч. 2 ст. 625 ЦК за весь час прострочення. Факт відступлення прав вимоги від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТзОВ «Таліон плюс», ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» до ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підтверджено належними та достатніми доказами, а саме: договорами, додатковими угодами до них, умовами договорів факторингу, підписаними сторонами реєстрами прав вимог, платіжними інструкціями. Щодо витрат на правничу допомогу, то стороною позивача надано всі докази виконання наданих послуг у розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 24.02.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №605726885 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Відповідно до пунктів 1.1.-1.7. договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 11500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. або п. 1.5. цього Договору.
Кредит надається (договір укладається) строком на 7 (сім) днів від дати отримання кредиту позичальником.
На період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,75 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в п. 1.2. договору, виключно за умови, якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору. Позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього договору. Розрахунок сукупної вартості кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до Договору).
Згідно з п. 4.3 договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до додаткових угод від 02.03.2020, 09.03.2020, 16.03.2020, 23.03.2020, 29.03.2020, 05.04.2020, 12.04.2020, 18.04.2020, 22.04.2020 до вказаного кредитного договору сторони продовжили строк кредитного договору та збільшили суму кредиту на 3000 грн та 4000 грн, зміненили відсоткові ставки.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредит.
Вказане також підтверджується платіжними дорученнями від 24.02.2020, 05.03.2020, 14.03.2020, листом АТ КБ «Приватбанк» від 10.03.2026 з долученими виписками за договором №б/н за період часу з 24.02.2020 по 29.02.2020, 05.03.2020 по 10.03.2020, 14.03.2020 по 19.03.2020.
Згідно з розрахунком первісного кредитора станом на 08.07.2020 борг відповідача за кредитним договором за тілом кредиту складає 18496,43 грн. та відсотках в сумі 23708,70 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 про відступлення прав грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги №88 від 08.07.2020. У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. 
Факт відступлення прав грошової вимоги за вказаним договором факторингу також підтверджується Реєстром прав вимоги №88 від 08.07.2020, Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 88 від 08.07.2020 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги №88 від 08.07.2020.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого, та відповідно до рестру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до вказаного договору факторингу, ТзОВ «Таліон плюс» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прийняла права вимоги за договорами, у тому числі за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020.
Факт відступлення також підтверджується Реєстром прав вимоги №10 від 31.07.2023, протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023, платіжною інструкцією від 01.08.2023 за №4484, де призначення платежу: оплата за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023р. та Договору факторингу №05/0820–01 від 05.08.2020.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Таліон плюс» від 31.07.2023, борг відповідача станом на 18.07.2020 складає 45349,53 грн, у тому числі 18496,43 грн - заборгованості по тілу кредиту, 26853,10 грн - заборгваності по відсотках.
10.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10/07/25-Е, відповідно до умов якого, та відповідно до рестру боржників №б/н від 10.07.2025 до вказаного договору факторингу ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступила, а ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прийняла права вимоги за договорами, у тому числі за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020.
Вказане також підтверджується платіжними інструкціями від 15.09.2025 за №346, від 24.09.2025 за №359, додатком №1 до договору факторингу - реєстром боржників від 10.07.2025, додатком №2 до договору факторингу - Актом прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №10/07/25-Е від 10.07.2025.
За таких обставин, до ТОВ «ФК «ЕЙС», починаючи з 10.07.2025 відповідно до договору факторингу №10/07/25-Е, перейшло право за договором №605726885 від 24.02.2020, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.
Відповідно до виписки позивача з особового рахунку за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020, борг відповідача станом на 26.12.2025 (включно) складає 45349,53 грн.
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Підписавши договір про надання кредиту, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула.
Судом встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту. 
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 26853,10 грн суд зазначає таке.
Як вже згадувалося вище, відповідно до ч. 4.3. кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Тобто, кредитодавець фактично ототожнив відсотки за користування кредитними коштами з відсотками, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 в п. 95-108 вказано щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
З наведеного слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом обмежене умовами самого кредитного договору, у даному випадку, нарахування відсотків могло відбуватись лише за період з 24.02.2020 по 29.04.2020.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторона позивача просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з заборгованості по кредиту та з заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить.
Проте, нараховані за межами строку кредитування проценти не є процентами за користування кредитом, а згідно пункту 4.3 кредитного договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України, а отже, позов в цій частині не підлягає задоволенню.
З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом після 29.04.2020, тобто поза межами строку кредитування.
Зважаючи на вищенаведене та часткову оплату відповідачем відсотків, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення несплачених відсотків за користування кредитом підлягає до задоволення частково в розмірі 1697,90 грн.
Щодо посилання сторони відповідача про завершення строку позовної давності 30.04.2023 суд зазначає таке.
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Крім того, частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як вже зазначалося вище, додатковою угодою від 22.04.2020 за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020 сторони продовжили строк кредитного договору на сім днів.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Оскільки строки, визначені ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності продовжувався до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинений і розпочався з 04.09.2025, відтак строк позовної давності позивачем не пропущено.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу.
У разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
У відповідності до положень ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір №20/08/25-10 про надання правничої допомоги від 20.08.2025, додаткову угоду №25771231978 від 01.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 на суму 7000,00 грн.
Суд вважає безпідставними посилання сторони відповідача на ненадання позивачем доказів оплати витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, суд не може погодитися з розміром заявлених витрат на правову допомогу.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року.
Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 3000 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення не проголошується, а датою його ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 137, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄРДПОУ 42986956, Київ, вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13, заборгованість за кредитним договором №605726885 від 24.02.2020 у розмірі 20194,33 грн (двадцять тисяч сто дев`яносто чотири гривні 33 копійки), у тому числі: 18496,43 грн (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 43 копійки)- тіло кредиту, 1697,90 грн (одна тисяча шістсот дев`яносто сім гривень 90 копійок) - відсотки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Текст рішення складено 05.05.2026.

Суддя М.М. Грицай