ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 травня 2026 року 	Справа № 160/1646/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 . на користь позивача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 (до запитання), ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_4 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС) на загальну суму 3 643 грн. 28 коп. (три тис. шістсот сорок три грн. 28 коп.) майнової шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини, що встановлено на підставі проведеного службового розслідування, здійснено перерахунок грошового забезпечення, внаслідок чого утворилася переплата, за стягненням якої у судовому порядку звернувся позивач.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 28.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив сторонам строки для надання заяв по суті справи.
Витребував від Військової частини НОМЕР_1 у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копії доказів направлення ОСОБА_1 листа від 29.11.2025 та доказів вручення/невручення вказаного листа.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.05.2026 витребував від Військової частини НОМЕР_1 копії доказів направлення ОСОБА_1 листа від 29.11.2025 та доказів вручення/невручення вказаного листа, а також доказів направлення матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо старшого сержанта ОСОБА_1 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що виявляється з незаконній відсутності на військовій службі в період з 28.03.2024. Суд зобов`язав позивача надати суду такі докази протягом 2 днів з дня отримання даної ухвали.
На виконання вимог суду позивачем надані витребувані судом докази.
Відповідач відзив на позов та витребувані документи не надав.
Ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано на його адресу реєстрації, однак вона повернулась на адресу суду не врученою, з відміткою пошти: «за закінчення встановленого терміну зберігання». 
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями), поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі неможливості їх вручення, у тому числі, у разі закінчення встановленого терміну зберігання.
Відповідно до ч. 8, 11 ст. 126 КАС України, вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.
Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
До того ж, відповідно до п. 4 ч.6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже судом здійснено всі необхідні заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив таке.
Наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 13 лютого 2023 року №7-ОС зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення сержанта ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на підставі наказу голови Державної прикордонної служби України від 09.02.2023 року №163-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону, з 13 лютого 2023 року. \
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 30 березня 2023 року №85-ОС, призначено сержанта ОСОБА_2 , на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С)(з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ). Вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 30 березня 2023 року. 
Відповідно до рапорту коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_3 , від 29.03.2024 №22.3/18510/24-Вн, здійснено доповідь, 28.03.2024 з відпустки за сімейними обставинами не прибув до розташування третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, інспектор прикордонної служби 2 категорії – гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування сержант ОСОБА_4 . Встановити місце перебування сержанта ОСОБА_2 , не вдалось. На телефонні дзвінки не відповідає, до місця проходження служби зазначений військовослужбовець не прибув. 
За даним фактом наказом НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону «Про призначення службового розслідування» від 30.03.2024 №1348-АГ, з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_3 , від 29.03.2024 року № 22.3/18510/24-Вн, щодо факту неприбуття з відпустки за сімейними обставинами інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старшого сержанта ОСОБА_2 , призначено службове розслідування, призначене службове розслідування.
Наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від «Про особовий склад» 01 квітня 2024 №379-ОС, виключено з усіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, як такого, що не повернувся в установлений термін з відпустки за сімейними обставинами, з 28 березня 2024 року та вважати тимчасово відсутнім з 28 березня 2024 року.
Наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від «Про особовий склад» 08 квітня 2024 року №433- ОС, зараховано у розпорядження начальника загону старшого сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби 2 категорії –гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, згідно підпункту 8 пункту 127 Положення (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби), з 08 квітня 2024 року. 
Згідно висновку службового розслідування, підтверджено факт не прибуття з відпустки за сімейними обставинами до місця тимчасової дислокації підрозділу сержанта ОСОБА_2 . В діях старшого сержанта ОСОБА_2 , встановлено незаконну відсутність на військовій службі в період з 28.03.2024 року та на момент завершення службового розслідування. А тому, в діях старшого сержанта ОСОБА_2 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, а саме: відсутність на військовій службі без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану. Діями старшого сержанта ОСОБА_2 , нанесено матеріальну шкоду державі в особі НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, яка виразилась в безпідставно сплаченому грошовому забезпеченні в період з 28 березня по 01 квітня 2024 року на суму 3 643, 28 грн. (три тисячі шістьсот сорок три грн. 28 коп.), з урахування нарахованого і сплаченого Єдиного соціального внеску.
Зобов`язано відділ морально-психологічного забезпечення частини направити матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтаві для прийняття правового рішення стосовно старшого сержанта ОСОБА_2 , в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, що виявляється в незаконній відсутності на військовій службі в період з 28.03.2024 року по теперішній час зазначеного військовослужбовця.
Згідно повідомлення про кримінальне правопорушення від 24.04.2024 № 12/5483-24-Вих, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), повідомлено Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого у місті Полтава про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України та направлені матеріали службового розслідування для прийняття правового рішення. 
Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 за березень 2024 року, за період з 28.03.2024 по 31.03.2024 ОСОБА_6 виплачено на карту 3643,28 грн грошового забезпечення. 
Військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) повідомлення про добровільне відшкодування завданої шкоди від 29.11.2025 №10/24277-25-Вих на суму 3643,28 грн. 
Згідно відомостей УКРПОШТА вказане повідомлення не вручено адресату, та повернуто військовій частині НОМЕР_1 з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.
Враховуючи, що позивачем у добровільному порядку вказані кошти позивачу не відшкодовані, Військова частин НОМЕР_1 звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 7 Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» визначає Адміністрацію Державної прикордонної служби України як центральний орган виконавчої влади.
Відповідно до абз.4 вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV «Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут), дія Статуту поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Статті 11, 12, 16 Статуту зобов`язують кожного військовослужбовця сумлінно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, доповідати безпосередньому начальнику про все, що трапилось, та виконувати службові обов`язки в обсязі, визначеному посадою.
Правові засади матеріального забезпечення військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі - Інструкція №558).
Відповідно до п.4.5.6 розділу IV Інструкції з організації фінансового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації ДПСУ від 07.08.2015 №673 «Про затвердження Інструкції з організації фінансового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України», виплата грошового забезпечення припиняється з дня, наступного за днем самовільного залишення військової частини або нез`явлення на службу без поважної причини. Виплата поновлюється лише після прибуття військовослужбовця на службу та за наявності на те правових підстав.
Отже, з дня самовільного залишення військової частини відповідач втратив право на отримання грошового забезпечення.
Відповідно до п.п.48-1-48-3 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, військова служба призупиняється відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-XII. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби.
Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX) визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №160-IX, інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти.
Підпунктом 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX, визначено, що пряма дійсна шкода це збитки завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Відповідно до ст. 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальне відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
Статтею 10 Закону №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Законом №160-IX прямо не врегульовано порядок відшкодування шкоди у випадку, коли військовослужбовець зарахований у розпорядження командира та знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової служби.
Фактично відповідач залишається у списках особового складу військової частини, однак на момент звернення з позовом він не виконує покладених на нього обов`язків військової служби та не отримує грошового забезпечення, з якого можна було б здійснити утримання. 
Статтею 12 Закону №160-IX, визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Суд вважає за можливе у спірних правовідносинах застосувати норму статті 12 Закону №160-IX, виходячи із положень ч.6 ст. 7 КАС України, адже, в іншому випадку, інтереси держави як власника бюджетних коштів не будуть захищені. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернення в натурі - відшкодувати його вартість.
Пункт 1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачає, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що ст.1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Законодавцем передбачені два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доведення наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що виплата грошового забезпечення у сумі 3643,00 грн за період з 28.03.2024 по 31.03.2024 не мала законних підстав, оскільки відповідач у цей час самовільно залишив місце служби і фактично не виконував покладених на нього обов`язків. Відтак зазначені кошти є безпідставно набутим майном у розумінні ст.1212 ЦК України.
Недобросовісність набувача підтверджується висновком службового розслідування від 20.04.2024 та наказом від 22.04.2024 №638-ОД про результати службового розслідування, що є достатніми доказами в розумінні ч.1 ст.90 КАС України.
Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано доказів відшкодування заборгованості у сумі 3643,28 грн, як і не надано заперечень по суті спору.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такі не підлягають стягненню, оскільки в даній справі не залучалися свідки та не проводились експертизи.
Керуючись ст. 2, 5, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) майнову шкоду у розмірі 3643 грн 28 коп. (три тис. шістсот сорок три грн. 28 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 12.05.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна