Справа № 203/145/26
Провадження № 2/0203/1134/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі: 

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченковій Г.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як подружжя проживали в квартирі АДРЕСА_1 . 21.12.1984 року останні розірвали шлюб, проте продовжували підтримувати сімейні стосунки та проживати в квартирі. У 1993 році вони приватизували квартиру. В зв`язку з тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходився на території поштового району №15, у всіх послідуючих документах на квартиру при приватизації зазначена адреса: АДРЕСА_3 . 04.08.1993 року Фондом комунального майна батькам було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру № НОМЕР_1 , яке було зареєстровано в Донецькому БТІ та записано в реєстрову книгу за №8/2Дк(92). 03.07.2004 року батьки повторно зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки – ОСОБА_3 помер. Його дружина ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину на частку квартири, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала із чоловіком. Позивачка спадщину після батька не приймала, оскільки на момент його смерті разом не проживала та заяви про прийняття спадщини не подавала. ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Одеса померла мати позивачки. Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори у м.Одеса, на підставі якої було відкрито спадкову справу №642/2016. Проте, постановою державного нотаріуса від 04.12.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, за відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця. Посилаючись на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, втрату оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру при переїзді до м.Одеси, а також неможливість отримання дублікату свідоцтва та довідки БТІ через тимчасову окупацію м.Донецька, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» змінено територіальну підсудність Ворошиловського районного суду м.Донецька на Селидівський міський суд Донецької області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №2584/0/15-24 від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування – ьЦентральний районний суд міста Дніпра) з 02.09.2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 08.01.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 09.02.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В наданій заяві представник позивачки просив розглянути справу без участі позивачки та її представника, зазначивши про підтримання позову.
Відповідач явку свого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
З урахуванням зазначеного та положень ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне. 

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.  
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до вимог ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Згідно ч.ч.1,5,6 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. 
Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.
Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. 
Частинами 1,3 ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. 
В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтв про народження, укладення та розірвання шлюбу, що позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_4 ) є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Останні в свою чергу перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.12.1984 року та повторно укладено 03.07.2004.
03.06.1994 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 .
Також з долучених до позову копій документів вбачається, що 04.08.1993 року Фондом комунального майна батькам позивачки було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право спільної сумісної власності на квартиру, на якому містить відмітка та печатка БТІ м.Донецька щодо реєстрації права власності на підставі свідоцтва в реєстрову книгу за №8/2Дк(92). 
ЖЕО Ворошиловського району м.Донецька було виготовлено технічний паспорт на квартиру, копія якого також долучена до позову.
Крім того, вказаним ЖЕО ОСОБА_2 , як уповноваженому власнику видавалась довідка про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги на липень 2011 року за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно долучених до позову свідоцтв про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки від 15.09.2016 року вбачається, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Позивачка на момент смерті батька разом із ним не проживала, заяв про прийняття спадщини не подавала.
Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину проживаючи разом із ним на момент смерті, була його дружина та донька позивачки ОСОБА_2 .
З огляду на це, після смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина в цілому на квартиру АДРЕСА_1 . 
З витребуваних матеріалів спадкової справи після померлої ОСОБА_2 вбачається, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, де було заведено спадкову справу №642/2016, місце зберігання якої в подальшому було за Хаджибейською державною нотаріальною конторою та постановою державного нотаріуса якої від 04.12.2025 року позивачі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері на зазначену вище квартиру з посиланням на відсутність документів щодо реєстрації місця проживання померлої та інших осіб за адресою: АДРЕСА_4 , що перешкоджає можливості визначити коло всіх спадкоємців; а також через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на квартиру.
Стосовно викладених в постанові нотаріуса підстав відмови у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів щодо реєстрації місця проживання померлої та інших осіб за адресою: АДРЕСА_4 , перешкоджає можливості визначити коло всіх спадкоємців, суд враховує, шо наведеними вище положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, закон пов`язує саме постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини із її фактичним прийняттям, а не їх реєстрацію за однією адресою.
При цьому, з долучених до позову копій лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтва про смерть ОСОБА_2 вбачається, що остання померла в м.Одеса.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_7 заповіту не складала, з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої у встановлені законом строки звернулась лише позивачка.
Будь-яких відомостей щодо наявності інших спадкоємців за законом або осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, в ході розгляду справи не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки під час судового розгляду встановлено набуття спадкодавцем ОСОБА_2 за життя права власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 , прийняття спадщини після смерті останньої у встановлені строки позивачкою, а також з огляду та, що позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості оформити свої садкові права, з огляду на постанову нотаріуса від 04.12.2025 року, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог, визнавши за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи підстави та предмет позову, а також відсутність відповідних вимог позивачки, понесені нею по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останню.
Керуючись ст.ст.1217,1218,1220,1223,1269,1270,1273,1296-1298 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13, 76-81,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд – 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Донецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Понесені позивачкою по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на останню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 червня 2026 року.

Суддя        С.Ю.Казак