Справа № 456/768/26
Провадження № 2/456/1032/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області 
у складі: головуючого судді Шрамка Р. Т. ,
з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання на підставі наявних у суду матеріалів,
ВСТАНОВИВ:
В позові посилалися на те, що 02.07.2025 року ОСОБА_1 , уклала з ТОВ «Стар Файненс Груп» Договір про надання фінансового кредиту №04793-07/2025. Відповідно п.1.1 Договору про надання фінансового кредиту Позивач надає Відповідачу фінансовий кредит в розмірі 19500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно п.1.2 Договору про надання фінансового кредиту тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 02.07.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 29.10.2025. Відповідно п.1.4 Договору про надання фінансового кредиту за користування кредитом Товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 1950 грн. (10% від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії одноразова комісія. Відповідно п.1.6 Договору про надання фінансового кредиту кредит надається Відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Договір про надання фінансового кредиту та додатки до нього укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач виконав зобов`язання за Договором, надавши грошові кошти Відповідачу, що підтверджується копією Довідки IPAY вих. №3426_251216153656 від 16.12.2025 року та копією Квитанції IPAY про зарахування №790983135 від 02.07.2025 року.
В порушення умов Договору Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, за весь період дії договору сплачено 1 платіж в розмірі 50 грн. В зв`язку з неналежним виконанням умов Договору станом на 04.12.2025 року у Відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 52210,00 грн., яка складається з: заборгованість по простроченому тілу 19500 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 21010,00 грн.; заборгованість по штрафам 9750 грн., заборгованість за комісією – 1950 грн., підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитним договором.
25.11.2025 року на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про повернення кредиту, відповідно якої Позичальнику надано строк протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця усунути порушення умов Договору про надання фінансового кредиту та повернути кредит, сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, неустойку у вигляді пені, а саме: 52210,00 грн. Станом на дату подання даної позовної заяви відповіді від Відповідача не отримано, заборгованість не сплачено.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10922,20 грн., а саме: судовий збір 2422,20 грн.; супровід претензійно-позовної діяльності в суді першої інстанції 8500 грн. Докази витрат Позивача на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Просив стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №04793-07/2025 в загальному розмірі 52210,00 грн., яка складається з: заборгованість по простроченому тілу 19500,00 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 21010,00 грн.; заборгованість по штрафам 9750 грн.; заборгованість за комісією 1950грн., стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача Бозов Я.Е., подав до суду відзив, в якому зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б дозволили ідентифікувати саме відповідача як особу, що підписала кредитний договір. У матеріалах справи відсутні: інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору, відсутні докази створення Відповідачем Особистого кабінету в ІТС Товариства. Матеріали судової справи не містять доказу, що укладення договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо Позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад, підтвердження направлення смсповідомлення на номер Відповідача; докази, що саме Відповідач реєструвався в ІТС «Кредитодавця» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, Позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі. Не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачу. Не надає доказів того, що саме Відповідач використав нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення договору. Не надає доказів відправлення підписаних обома сторонами електронних документів на електронну адресу Позичальника. Одночасно, неможливо перевірити підписання договору також кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису кредитора (кредитодавця, позикодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, проте з паперових копій електронних документів неможливо встановити наявність на них електронних підписів Сторін. Крім того, примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення примірника кредитного договору на адресу Позичальника або отримання його останнім, що свідчить про недотримання процедури, визначеної законом. Позивач надав суду виключно роздруківки з власної внутрішньої системи, які не захищені від редагування та не мають кваліфікованого електронного підпису. За відсутності кредитного договору у форматі, що виключає одностороннє втручання, Позивач не виконав процесуальний обов`язок щодо доведення автентичності документа.
Позивач заявляє вимоги про стягнення з Відповідача суми основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 19500 грн. Проте, до позовної заяви не додано жодного належного доказу про здійснення переказу. Додана до позову довідка від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не є належним та допустимим доказом перерахунку кредитних коштів з огляду на наступне. Надане позивачем підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів сформоване ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» не містить інформації про перерахування з банківського рахунку кредитора на рахунок позичальника кредитних коштів, яка передбачена для відповідних бухгалтерських документів, якими підтверджується відповідна платіжна операція. Також, зазначив, що сам факт укладення договору в електронній формі ще не підтверджує виконання кредитодавцем свого головного обов`язку - надати грошові кошти позичальнику. Правила надання коштів у позику визначають технічний порядок оформлення договору, але не доводять факту реального перерахування грошей на рахунок позичальника. Тобто позивач посилається на порядок укладення договору (форму), але не надає доказів виконання зобов`язань за цим договором зі свого боку, що прямо випливає зі змісту Правил. Отже, підтвердженням виконання умов кредитного договору є факт перерахування кредитних коштів на реквізити позичальника, однак матеріали справи не містять ані квитанцій, ані будь-яких інших платіжних документів фактичного перерахування коштів відповідачу, а тому неможливо встановити, чи були кредитні кошти перераховані на рахунок відповідача, у якій сумі та коли саме, а відтак позовні вимоги позивача не підтверджені достатніми доказами, через що відсутні підстави для їх задоволення. Щодо вимог про стягнення комісії за видачу кредиту. Відповідно до п. 1.4 Договору, за користування кредитом Товариством нараховуються комісія за видачу кредиту в сумі 1950.00 грн ( що складає 10.00% від суми кредиту). Тип комісії - одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту, якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту). Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким нином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Законом встановлено можливість погодження комісії кредитодавця, за послуги, пов`язані з наданням кредиту, а не за саме надання кредиту. Винагородою за надання кредиту законодавством України являються проценти. Також, згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частіш першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постанові від 21 жовтня 2020року у справі N194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). Приймаючи до уваги те, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язаних з видачою кредиту, положення Договору про нарахування комісії є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Отже, висунуті вимоги ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» щодо сплати відповідачем комісії за надання кредиту є нікчемними і не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення штрафу. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок неустойки у розмірі 9750 грн, а тому вважаю, що в цій частині позовні вимоги ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП » не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно з ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з висновків викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц та від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи вищевикладене, а саме: недоведеність розміру витрат на правничу допомогу, типовий характер позовної заяви та явну неспівмірність суми 8500 грн із складністю справи, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відзиві на позовну заяву Відповідачем прямо не оспорюється факт укладення Договору про надання фінансового кредиту № 0479307/2025 від 02.07.2025 року з відповідними додатками до нього. Не вказується те, що такий договір не укладався взагалі, а гроші не отримувались Відповідачем. Містяться лише посилання представника Відповідача на начебто порушення процедури укладення такого договору та висунуті сумніви до долучених доказів на підтвердження здійсненого перерахунку. Таким чином, укладений між Позивачем та Відповідачем Договору про надання фінансового кредиту № 04793-07/2025 від 02.07.2025 року з відповідними додатками до нього є правомірним, не оспорений сторонами в порядку та спосіб передбачений чинним законодавством, а тому породжує для сторін відповідні права та обов`язки, які підлягають дотриманню та виконанню з обох сторін. Крім того, Позивач скористався своїм правом на отримання додаткових доказів - заявлене клопотання про витребування доказів з банку (на підтвердження факту зарахування кредитних коштів у заявленій сумі в конкретну дату) та клопотання про письмове опитування Відповідача як свідка у порядку ст. 93 УПК України (проте, таке клопотання проігнороване Відповідачем. відмова від надання відповідей та доказів відсутня). По-друге, щодо тверджень представника Відповідача про неправомірне включення до кредитного договору умов про комісію та їх врахування у загальну заборгованість Відповідача. За загальним правилом, передбаченимст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановленазакономабо якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3ст. 215 ЦК Українивизначено, щонедійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановленазаконом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленихзаконом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченіст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредито-давця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно ч. 2ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредит-ної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування`безпосередньо передбачено право фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами у подібних правовідносинах. Встановлення комісії за надання кредиту відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов та змісту, за умови дотримання вимог законодавства. Відтак доводи Відповідача про в цій частині є безпідставними. По-третє, непогодження з вимогою про компенсацією витрат Позивача на правничу допомогу та оспорювання орієнтовно розрахунку судових витрат Позивача зі сторони Відповідача є передчасними. Представник Відповідача не в повному обсязі ознайомився з текстом позовної заяви, оскільки вона містила позицію, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятиднів післяухвалення рішення судуза умови, щодо закінчення судовихдебатіву справі сторона зробила про це відповідну заяву. Одночасно з поданням позовної заяви сторона Позивача повідомила суд та Відповідача, що докази витрат Позивача на правничу допомогу щодо супроводу справи в суді першої інстанції будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, шляхом подання заяви про вида чу додаткового рішення. Тому посилання Відповідача на начебто відсутність доказів витрат Позивача на правничу допомогу передчасні та не заслуговують на увагу. Крім того, Відповідач за ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідачем такого клопотання про зменшення витрат Позивача на правничу допомогу не заявлялося взагалі. Твердження Відповідача про те, що надана позивачу професійна правнича допомога нібито зводиться до простої роботи, є суб`єктивними оціночними судженнями та не ґрунтуються на нормах процесуального закону. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК, витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК, розмір витрат на правничу допомогу визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та підтверджується доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. По-четверте, як зазначалося у позовній заяві Позивач та Відповідач уклали Договір про надання фінансового кредиту з відповідними додатками до нього, а саме Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту, Паспорт споживчого кредиту в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», який підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифіка тором. Отже, підписанням Договору про надання фінансового кредиту електронним підписом, Відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Позивачем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Зокрема, відповідно до п. 2.21 Договору про надання фінансового кредиту після підписання Договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок Клієнта за реквізитами банківської картки Клієнта, зазначеноїКлієнтомв Заявці та цьомуДоговорі. Так, відповідно до п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Окрім того, відповідно до п. 2.6. Договору про надання фінансового кредиту після входу (авторизації) до Особистого кабінету, Клієнт, для отримання кредиту, заповнює Заявку-Анкету (надалі за текстом - Заявка). У Заявці Клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані відповідно до ідентифікаційних документів Клієнта, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту Клієнт (п. 2.7. Договору про надання фінансового кредиту). Зокрема, на виконання п. 2.7. вищевказаного договору Відповідачем в п. 17 Заявки (міститься в матеріалах справи) зазначено реквізити банківської картки для перерахування суми кредиту. Натискаючи кнопку «Погоджуюсь» Відповідач погодився (підписав) та надав запевнення, згоду: що всі його персональні дані, які містяться у цій заявці, є правильно викладеними та достовірними. 
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.
Процесуальні рішення, постановлені по справі.
09.02.2026 до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року головуючим суддею у справі визначено суддю Шрамко Р.Т.
На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 12.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, за наявними у цій справі доказами. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі.
Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
02.07.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання фінансового кредиту №04793-07/2025.
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Y765 у порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно умов договору про надання фінансового кредиту №04793-07/2025 від 02.07.2025 року сума кредиту 19500 грн., строк кредитування 120 днів, комісія за надання кредиту 1950 грн. (10% від суми наданого кредиту), дата повернення кредиту 29.10.2025 року, процентна ставка (фіксована) 0,98% в день, орієнтовна реальна процентна ставка 2572,74%, орієнтовна загальна вартість кредиту 42510 грн., неустойка у виді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості, загальні витрати за кредитом 23010 грн.
Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора W449.
Згідно копії квитанції про зарахування №790983135 від 02.07.2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» перерахувало на користь ОСОБА_2 , на картковий рахунок № НОМЕР_1 суму 19500 грн., що також підтверджується копією довідки IPAY вих. №3426_251216153656 від 16.12.2025 року.
Відповідно розрахунку заборгованості ТОВ «Стар Файненс Груп» за договором про надання фінансового кредиту №04793-07/2025 від 02.07.2025 року станом на 04.12.2025 року сума боргу ОСОБА_2 , складає 52210,00 грн., яка складається з: заборгованість по простроченому тілу 19500,00 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 21010,00 грн.; заборгованість по штрафам 9750,00 грн.; заборгованість за комісією 1950,00 грн.
25.11.2025 року на адресу відповідача було направлено Повідомлення про повернення кредиту, відповідно якої Позичальнику надано строк протягом 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Позикодавця усунути порушення умов Договору про надання фінансового кредиту та повернути кредит, сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, неустойку у вигляді пені, а саме: 52210,50 грн.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів судом встановлено укладення та підписання ОСОБА_2 , електронним підписом договору про надання фінансового кредиту з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих у борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу.
Вищевказаний договір фінансового кредиту, укладений між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп», містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення і нарахування.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою у виді штрафу: згідно розрахунку заборгованості нараховано неустойку у виді штрафу в сумі 9750,00 грн.
Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, з урахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що нарахована відповідачу сума заборгованості за неустойкою у виді штрафу у період дії в Україні воєнного стану (з 24.02.2022 року) за кредитним договором підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем), оскільки відповідач, як позичальник, законом звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи те, що за умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, а тому суд вважає, що заборгованість на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_2 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти.
Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.
Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником, наявність заборгованості та перехід такої від первісного кредитора до правонаступника.
Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості.
Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення частково.
Щодо судових витрат.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 46198,50 грн. задоволено вимоги на суму 42460,00 грн., тобто на 81,33 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1970,14 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката:
Згідно ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, після подання позивачем доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката за заявою позивача суд може ухвалити додаткове рішення щодо цих витрат.
Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (код ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури буд.30В) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №04793-07/2025 від 02.07.2025 року в розмірі 42460,00 грн. (сорок дві тисячі чотириста шістдесят гривень 00 копійок), яких: заборгованість по простроченому тілу 19500,00 грн.; заборгованість по простроченим відсоткам 21010,00 грн.; заборгованість за комісією 1950,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (код ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури буд.30В), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (код ЄДРПОУ 44022416, місцезнаходження: 01350, м. Київ, вул. Фізкультури буд.30В) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1970,14 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя 	Р. Т. Шрамко