ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/565/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аюпової Р.М. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Шериф-Реагування» (02157, м. Київ, вул. Сосницька, буд. 5); 	
до 	Жога Неллі Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ), 	
про 	стягнення коштів у розмірі 9 849, 00 грн	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шериф-Реагування», м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , м. Лозова, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг охорони за допомогою технічних засобів № 17028190 від 15 березня 2024 року та компенсації вартості обладнання у загальному розмірі 9 849, 00 грн. Також просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/565/26. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Встановлено відповідачу строк - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали для подання суду: обґрунтованого письмового відзиву, складеного з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України. Попереджено відповідача про те, що у разі не надання відзиву на позов, справа згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до довідки з ЄДРЮО та ФОП, ФОП Жога Неллі Анатоліївна було припинено 27.02.2025. Номер запису: 2004760060003011371. Підстава: власне рішення.
У Постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, Верховний Суд наголосив, що за змістом ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-ІУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона, як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що спори, які виникли з господарського договору, стороною якого є ФОП, належать до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу, як ФОП - не припинились.
Положеннями ч. 3 ст. 27 ГПК України встановлено, що для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.
Ч. 6 ст. 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до відповіді на запит № 2376652 від 24.02.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, місцем реєстрації відповідача - ОСОБА_1 , є: АДРЕСА_2 .
З метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, суд засобами поштового зв`язку на його адресу, зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному демографічному реєстрі направив копії ухвали від про відкриття провадження у справі № 922/565/26.
Матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідачки про розгляд даного спору Господарським судом Харківської області, про що свідчить повідомлення про отримання відповідачкою ухвали суду про відкриття провадження у справі № 922/565/26 від 02.03.2026..
Натомість, відповідачка правом на участь у розгляді даного спору не скористалась, відзив на позов не надала, заборгованість не спростувала.
Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.03.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Ч. 4 ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шериф Реагування» (позивач, виконавець) та ОСОБА_1 (відповідач, замовник) укладено договір № 17028190 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони (договір). 
Відповідно до умов договору, виконавець надавав обраний замовницею перелік послуг визначених п.1.3. договору а саме:
- п.п. 1.3.1. договору: «охорона об`єкта - здійснюється виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації (далі - ОС), яка встановлена на об`єкті замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду групи швидкого реагування (надалі – ГШР) з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ОС, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт»,
- п.п. 1.3.2. договору: «реагування на сигнал «тривога» - здійснюється виконавцем шляхом забезпечення негайного виїзду ГШР на спрацювання технічних засобів тривожної сигналізації (надалі – ТС) при виклику замовником або його уповноваженою особою, з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ТС, та при необхідності – забезпечення підтримання порядку на об`єкті». 
Згідно п.1. додатку №1 до договору адреса об`єкта м. Харків, вул. Григорія Сковороди (Пушкінська), буд. 61 (далі - об`єкт). 
Вартість обраних замовницею послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3. договору, визначаються у додатку №1 (пункт 2 договору). 
В свою чергу згідно п.2. додатку №1 вартість обраних замовницею послуг складає 950, 00 грн за один місяць їх надання. 
Згідно положень п. 2.3. договору, оплата за цим договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться замовницею щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. 
Водночас, відповідно до п. 3.2.15. договору замовниця зобов`язана своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються виконавцем згідно умов договору. 
Згідно підпункту 1 п. 4.1.4. договору виконавець має право достроково розірвати договір, попередньо повідомивши про це замовницю, якщо остання має заборгованість по оплаті. 
Крім того, п. 8.1.- 8.2. договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовжений на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії договору. 
З моменту підписання договору відповідачкою допускалось прострочення оплати за звітний місяць, в яких надавались послуги. 
Проте, як вказує позивач, за послуги надані належним чином та в повному обсязі за період з вересня місяця 2024 року та до 19 березня 2025 року (включно) відповідачкою взагалі не здійснено жодної оплати, що підтверджується Детальним розрахунком ціни позову, у зв`язку з чим в останньої утворилась заборгованість перед позивачем за отримані по договору послуги. 
В зв`язку з невиконанням відповідачкою грошових зобов`язань, позивачем на адресу відповідачки направлено повідомлення-вимогу вих. № 05-05/25-1 від 05.05.2025 про неналежне виконання зобов`язань за договором, сплату грошових коштів. Вказаною вимогою відповідачка була повторно проінформована про розірвання договору на підставі п. 4.1.4. з 20.03.2025. 
Проте, відповідачка так і не виконала грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих позивачем послуг. 
Станом на дату подачі позову сума заборгованості відповідачки за отримані по договору послуги складає 6 650, 00 грн. 
Крім того п. 5.1.1. договору встановлено, що за несвоєчасну оплату наданих виконавцем послуг протягом календарного місяця, зобов`язується оплатити штрафні санкції у розмірі 100 % вартості послуг виконавця, зазначених в п. 2. додатку №1 до договору, що становить 950, 00 грн. 
Відповідно до п. 5 додатку № 1 до договору, виконавцем передано замовниці в користування (оренду) обладнання: Сповiщувач DoorProtekt (білий) загальною вартістю 1 149,00 грн. Також, тим самим пунктом, встановлено, що підписанням даного договору замовниця підтверджує, що обладнання нею отримано та буде повернуто протягом 3-х днів після його розірвання (припинення) договору. Замовник вправі викупити обладнання під-час дії даного договору, або при його розірванні (припинення). 
Водночас, п. 3.2.13. договору встановлює наступне зобов`язання для замовника: «після припинення договірних відносин одразу, але у строк, що не перевищує 3-х днів, повернути виконавцю обладнання, яке надане замовнику в користування (зазначене в додатку 1 даного договору), у стані, придатному до подальшої експлуатації, а у випадку не повернення у встановлений строк, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю його вартість». 
Таким чином, відповідачка була зобов`язана в строк не пізніше 23.03.2025 повернути отримане від позивача обладнання в належному стані передбаченому пункт 3.2.13. договору, або ж компенсувати його вартість в аналогічний строк. 
Проте, станом на день звернення до суду, дане зобов`язання залишається не виконаним. 
Крім того, у разі надання замовнику обладнання в користування, вказаного в п.5 додатку 1 до договору та розірвання даного договору протягом 18-ти календарних місяців з моменту його підписання, він зобов`язується сплатити на користь виконавця компенсації за здійснення організаційно-технічних заходів, визначених п.4.2.7. договору в розмірі 1 100, 00 грн протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту розірвання даного договору (п. 3.2.18 договору). 
Як вказує позивач, оскільки дій щодо сплати боргу відповідачкою вчинено не було та станом на день подання даного позову заборгованість не сплачена, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права з вимогою про стягнення з відповідачки заборгованості у загальному розмірі 9 849, 00 грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності із ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, зі змісту ч. 2 ст. 901 ЦК України вбачається, що положення Глави 63 цього Кодексу поширюються на всю низку договорів, предметом яких є надання послуги, що споживається, в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, які передбачені цим Кодексом поза межами глави (перевезення, страхування, транспортне експедирування, зберігання, доручення, комісія, управління майном тощо) та які не передбачені Кодексом, але містяться в інших нормативно-правових актах - Законі України Про аудиторську діяльність, Законі України Про зв`язок тощо. Окрім цього, положення зазначеної глави поширюються на інші види договорів, які не передбачені законодавством взагалі, але мають своїм предметом надання послуг.
Відповідно до ст. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем належно виконано свої зобов`язання по договору, протягом дії договору надано відповідачці послуги з охорони об`єктів останньої згідно з передбаченими договором умовами.
Втім, відповідачка (замовник) не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, та має заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 6 650, 00 грн, заборгованість у зв`язку з неповерненням обладнання, яке було надано замовнику в користування у розмірі його вартості та становить 1 149, 00 грн, а також у відповідності до п.4.2.7. договору заборгованість у розмірі 1 100, 00 грн компенсації за здійснення організаційно-технічних заходів.
Відповідачка позовні вимоги не спростувала, доказів сплати заборгованості у відповідному розмірі суду не надала та в матеріалах справи відсутні такі докази.
Станом на момент ухвалення судом даного рішення, в матеріалах справи відсутні, а відповідачкою, всупереч ст. 73, 74 ГПК України не надано доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості за договором в розмірі 6 650, 00 грн або які б спростовували наявність у неї вищезазначеної заборгованості, а також не надано доказів повернення обладнання за умовами договору, що має наслідком обов`язок замовниці сплатити його вартість в повному обсязі, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача основної заборгованості за договором в розмірі 6 650, 00 грн грн, вартості обладнання, наданого замовнику у користування в розмірі 1 149, 00 грн, а також заборгованості у розмірі 1 100, 00 грн компенсації за здійснення організаційно-технічних заходів, є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
П. 5.1.1. договору встановлено, що за несвоєчасну оплату наданих виконавцем послуг протягом календарного місяця, зобов`язується оплатити штрафні санкції у розмірі 100% вартості послуг виконавця, зазначених в п. 2. додатку №1 до договору, що становить 950, 00 грн.
Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем штрафу у розмірі 950, 00 грн.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на спростування викладених у позові обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачку.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 46, 73-74, 76-79, 86, 129, 236-242, 252 ГПК України, суд  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю. 
Стягнути з Жога Неллі Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шериф-Реагування» (ідентифікаційний код юридичної особи: 43608669; місце знаходження: 02157, м. Київ, вул. Сосницька, буд. 5) заборгованість за договором № 17028190 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 15 березня 2024 року, з яких: 6 650, 00 грн за надані послуги по договору; 950, 00 грн - штрафні санкції; 1 149,00 грн відшкодування вартості обладнання; 1 100, 00 грн компенсації за здійснення організаційно-технічних заходів, а також судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шериф-Реагування» (ідентифікаційний код юридичної особи: 43608669; місце знаходження: 02157, м. Київ, вул. Сосницька, буд. 5); 
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повне рішення складено 05.05.2026. 

Суддя		Р.М. Аюпова	

справа № 922/565/26