Справа №554/14677/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2017/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 березня 2026 року у складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувало тим, що 31 травня 2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Мілоан» електронний договір про споживчий кредит № 101911266, згідно умов якого товариство перерахувало йому кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором.
14 вересня 2021 року, згідно умов договору факторингу №08Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 101911266 від 31 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача в сумі 80030 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 60030 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 101911266 від 31 травня 2021 року в сумі 80030 грн та 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 березня 2026 рокуу задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту перерахування відповідачу коштів на виконання умов договору про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а тому вважав відсутніми правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за вказаним договором.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 30 березня 2026 року ТОВ «Діджи Фінанс» сформувало в системі «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання розподілу судових витрат. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що договір про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі. Без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету, внесення своїх персональних даних та номера телефону, договір між сторонами не було б укладено. Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «Мілоан», на виконання умов договору про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року, перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 28190754 від 31 травня 2021 року, яке наявне в матеріалах справи. 
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором № 101911266 від 31 травня 2021 року виконав належним чином, надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а позичальник, в свою чергу, порушив умови кредитного договору, допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами.
Звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву у суді першої інстанції стороною відповідача не заперечувалися обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів за кредитним договором. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23 квітня 2026 року ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вказує, що належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Із наданого позивачем платіжного доручення неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснені операції. Такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком. Не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» умов договору щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Також матеріали справи не містять даних на підтвердження належності електронного платіжного засобу відповідачу. Відтак, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Зазначає, що умовами кредитного договору визначені суми відсотків за користування кредитом, які є непомірно високими, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Вказує, що позивачем порушено загальний строк позовної давності, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Зауважує, що є військовослужбовцем, а тому необхідно враховувати вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн, оскільки сума та вид виконаної роботи є неспівмірною та не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

31 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , на підставі анкети-заяви на кредит, підписаної відповідачем, укладено договір про споживчий кредит № 101911266, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства (а.с. 14, 18-22).
В анкеті – заяві на кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року наявні всі ідентифікуючі дані ОСОБА_1 як позичальника (паспортні дані, РНОКПП, дата народження, адреси зареєстрованого та фактичного місця проживання, номер телефону, місце роботи тощо), умови щодо кредиту та зазначений алгоритм дій при заповненні цієї заяви. Рішення по заяві № 101911266 від 31 травня 2021 року – погоджено. Погоджені умови кредитування по заяві 101911266: замовлена сума – 20000,00 грн; замовлений строк – 15 днів; погоджена сума – 20000,00 грн; погоджений строк – 15 днів; комісія за надання – 0,00% одноразово; ставка процентів – 0,01% за кожен день користування (а.с. 14 зв.).
За умовами договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 31 травня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 15 червня 2021 року.
Відповідно п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування) суми (тіла) кредиту) складають 30,00 грн. в грошовому виразі та 4,00% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 20030,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.
Комісія за надання кредиту становить 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору).
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 30,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.7 договору, тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору.
Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п. 2.2.1 договору позичальник сплачу кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеного в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору.
Згідно з п. 2.2.2 договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. 
У пункті 2.2.3 договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгацій на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгацій на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нараховування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Пунктом 2.3.1.1 передбачена пролонгація на пільгових умовах, а саме позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту: на 3 дні, максимальний розмір комісії 3 відсотки від поточного залишку кредиту; на 7 днів, максимальний розмір комісії 5 відсотків від поточного залишку кредиту; на 15 днів, максимальний розмір комісії 10 відсотків від поточного залишку кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. 
Також пункт 2.3.1.2 передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Відповідно до п. 2.3.2 розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного Кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 договору. Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком. 
Відповідно до п. 6.1 договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Пунктом 6.5 договору передбачено, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивачем надано платіжне доручення № 28190754 від 31 травня 2021 року про перерахування ТОВ «Мілоан» через ТОФ ФК Елаєнс ОСОБА_1 на кредитний рахунок № НОМЕР_2 коштів в сумі 20000,00 грн за договором № 101911266 (а.с. 31).
Згідно з відомостями ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 101911266, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором складає 80030 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 60030 грн (а.с. 17)
14 вересня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) та ТОВ «Мілоан» (клієнт) укладений договір факторингу №08Т, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.24-30).
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №08Т від 14 вересня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 101911266 від 31 травня 2021 року, сума заборгованості - 80030 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 60030 грн (а.с. 16).
Позивачем надані копії платіжних інструкцій про сплату ТОВ «Діджи Фінанс» (платник) ТОВ «Мілоан» (отримувач) фінансування за отримані платежі згідно договору факторингу №08Т від 14 вересня 2021 року (а.с. 36-38).
Позивачем надано досудову вимогу від 25 липня 2025 року, адресовану ОСОБА_1 , про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 80030 грн (а.с. 34).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року між первісним кредитором, ТОВ «Мілоан», та ОСОБА_1 укладений в електронній формі та підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі. 
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником.
Перерахування грошових коштів в сумі 20000 грн 00 коп. за договором № 101911266 підтверджується платіжним дорученням № 28190754 від 31 травня 2021 року, яке містить дані отримувача грошових коштів, його РНОКПП, суму кредиту, номер кредитного договору, та є належним доказом. 
Доказів того, що вказаний у платіжному дорученні картковий рахунок не належить відповідачу або що грошові кошти фактично не були ним отримані, матеріали справи не містять.
Відповідачем не надано суду доказів того, що його персональні дані (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені. Також до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався. 
Тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції з цього приводу помилковим, а доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позову заяву не заперечував обставин укладення кредитного договору та отримання коштів від первісного кредитора на його виконання (а.с. 62-63). 
За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
Водночас у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує вказані обставини. Такі твердження відповідача є суперечливими та непослідовними, що свідчить про її недобросовісність.
Відповідач продовжував користуватись кредитними коштами після 15 червня 2021 року, прострочивши виконання кредитного зобов`язання, а тому строк користування кредитом автоматично продовжувався відповідно до умов укладеного договору (п. 2.3.1.2, п. 2.3.2), що не потребувало додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. 
З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, умови його пролонгації, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
Підписанням договору ОСОБА_1 погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на пролонгацію договору у разі продовження користування кредитними коштами після спливу 15-денного строку кредитування, визначеного у п. 1.3 договору.
З наданої позивачем відомості про нарахування та погашення слідує, щозаборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року складає 80030 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 60030 грн. Нарахування відсотків здійснено по 14 серпня 2021 року в порядку, визначеному пунктами 2.3.1.2, 2.3.2, 1.6 договору. 
Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є співрозмірною сумі кредиту та суперечить принципам розумності та добросовісності, з посиланням на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів відхиляє, оскільки, як слідує з умов кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховано відповідно до ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, а відтак такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Сторонами погоджено розмір відсотків, який станом на день укладення договору не суперечив вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів також відхиляє доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо поширення на відповідача вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» через проходження ним військової служби. На підтвердження проходження військової служби ОСОБА_1 в матеріалах справи наявна довідка №3849 від 14 листопада 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України з 16 вересня 2021 року. Водночас договір про споживчий кредит № 101911266 укладений 31 травня 2021 року і відсотки нараховані за період по 14 серпня 2021 року, тобто до початку проходження відповідачем військової служби. До початку проходження ОСОБА_1 військової служби на нього норми вказаного вище Закону не поширювалися. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як слідує з матеріалів справи, оскільки між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №08Т, тому відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Тобто позивач набув право вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Перехід права грошової вимоги до ОСОБА_1 за  договором про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року на суму 80030 грн від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» підтверджується витягом з додатку до договору факторингу № 08Т від 14 вересня 2021 року та відповідними платіжними інструкціями.
За встановлених обставин справи та вимог закону апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року у розмірі 80030 грн 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 60030 грн.
Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо порушення позивачем строку позовної давності, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша, п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року вказаним Законом. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і триває надалі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
04 вересня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).
Позивач звернувся до суду першої інстанції 08 жовтня 2025 року, а перебіг строку позовної давності, який продовжувався та зупинявся, було відновлено 04 вересня 2025 року, тому, враховуючи загальний строк позовної давності у три роки, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 2422 грн 40 коп.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 грн 60 коп.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує щодо вимог про стягнення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 
Водночас в апеляційній скарзі позивачем зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Позивач в апеляційній скарзі зробив відповідну заяву і вказав, що докази будуть надані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення апеляційним судом. У зв`язку з викладеним, станом на день ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 101911266 від 31 травня 2021 року у розмірі 80030 гривень 00 копійок та судові витрати у розмірі 2422 гривні 40 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3633 гривень 60 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних