ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/708/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Територіального управління служби судової охорони у Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Територіальне управління служби судової охорони у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Загорська, буд.30, код ЄДРПОУ 43166763) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Шандора Петефі, буд.14, код ЄДРПОУ 43316386), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яким просить суд: 
1. Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.02.2026 за ВП №77772951 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн; 
2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Територіального управління служби судової охорони у Закарпатській області судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Позивач в обгрунтування позову вказує, що з метою належного та своєчасного виконання вищезазначеного рішення територіальним управлінням проведено розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги та направлено лист № 38.07-106/ССО від 09 квітня 2025 року про виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду по КЕКВ 2800- на суму 211 960,00 грн до Центрального органу управління Служби судової охорони, як до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, який відповідно до затверджених кошторисних. Виконання рішення суду буде можливим після визначення джерел покриття видатків. Згідно з п.п. 20 та 29 ч. 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи Закону «Про Держаний бюджет України» є порушенням бюджетного законодавства України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №77772951.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року повторно витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №77772951.
15 травня 2026 року представником відповідача подано відзив у якому просить відмовити. Зазначає, що державним виконавцем, під час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, встановлено невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/163/25. Також вказує, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника та відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом, а тому оскаржена постанова винесена державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, встановлений діючим законодавством, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.
22 травня 2026 року представником позивача подав до суду заперечення на відзив, де вважають, що невиконання судового рішення територіальним управлінням щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не можна вважати невиконанням судового рішення без поважних причин. Також, виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Як вбачається із КП «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 року, що ухвалене у справі № 260/163/25, визнано протиправним висновок територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області «Про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності співробітника Служби судової охорони» від 31 грудня 2024 року № 38.03.-815/вн, затверджений т.в.о. начальника ТУ ССО у Закарпатській області 31 грудня 2024 року та зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Закарпатській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по втраті працездатності, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому прийнято рішення про виплату.
09 квітня 2025 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №260/163/25.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень постановою від 10 квітня 2025 року №77772951 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/163/25 від 09.04.2025 року . У вказаній постанові державним виконавцем повідомлено боржника – ТУ ССО у Закарпатській області про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. 
На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень, що з метою виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 260/163/25 за позовом ОСОБА_1 , територіальним управлінням Служби судової охорони у Закарпатській області за вих. № 38.07-106/ССО від 09.04.2025 надіслано лист до центрального органу управління Служби судової охорони з проханням збільшити бюджетні асигнування для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при втраті працездатності на суму 211 960,00 грн. 
Сторонами не заперечується, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі 260/163/25 від 19.02.2025, яким територіальне управління Служби судової охорони у Закарпатській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при втраті працездатності взято на облік центральним органом управління Служби судової охорони.
Видатки на виконання судових рішень з січня 2024 року здійснюються за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя», а саме: на оплату рішень судів винесених на користь суддів та працівників апаратів судів, витрати на проведення виконавчих дій та сплату штрафів.
Службі судової охорони було затверджено кошторис на 2024 рік за КПКВ 0501150 « Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя» у сумі 6 999,056 тис. грн. З метою дотримання справедливого підходу до черговості виплати працівникам Служби судової охорони коштів за судовими рішеннями в Службі судової охорони запроваджено єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів на користь працівників Служби судової охорони в порядку черги, а саме: за датою набуття законної сили рішеннями суду.
Позивачу затверджено кошторис на 2025 рік та план асигнувань за КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя», у якому для територіального управління передбачено кошти у сумі 500 грн, які територіальному управлінню будуть виділені у грудні 2025 року (в подальшому вказані кошти були виділені та використані на безспірне списання на користь виконавчої служби).
Вважаючи вказане рішення державного виконавця протиправним, з метою захисту своїх прав ТУ ССО у Закарпатській області звернулося з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту Закон України № 1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 частиною 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами статті 5 Закону України №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). 
Відповідно до статті 3 частини 1 пункту 1 Закону України № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Норми статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. 
Ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Згідно із статтею 18 частиною 4 Закону України № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до статті 26 частини 6 Закону України № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Стаття 19 частина 4 Закону України № 1404-VIII передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до статті 63 частини 1 Закону України № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому нормами статті 63 частини 2 Закону України № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Вказане кореспондується також з положеннями статті 75 Закону України № 1404-VIII, що передбачає відповідальність за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Так, зокрема, вказаною законодавчою нормою визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норми, що регламентують порядок забезпечення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання виконавчого документа є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Однак правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.
Судом встановлено, що на виконання вимоги державного виконавця виконати рішення суду в адміністративній справі № 260/163/25 боржником було повідомлено про відсутність необхідних бюджетних асигнувань для проведення виплати ОСОБА_1 та запроваджену Службою судової охорони черговість виплати за датою набуття законної сили рішення суду та після надходження відповідних бюджетних асигнувань, позивач забезпечить виконання даного судового рішення. 
Оцінюючи вказані вище обґрунтування з точки зору їх поважності для несвоєчасного виконання судового рішення, суд враховує наступне.
Нормами статті 161 частини 7 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закону України № 1402-VIII) передбачено, що фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, виплата грошового забезпечення працівників Служби судової охорони, в тому числі на виконання рішення суду, може бути здійснена виключно за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому чинним законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат позивач не має.
Згідно зі статтею 148 частиною 3 пунктом 2 Закону України № 1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України, Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Отже, Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів, центральний орган управління Служби судової охорони є розпорядником бюджетних коштів другого рівня, територіальні управління Служби судової охорони є розпорядниками бюджетних коштів третього рівня.
Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Судом встановлено, що територіальним управлінням Служби судової охорони у Закарпатській області за вих. № 38.07-106/ССО від 09.04.2025 надіслано лист до центрального органу управління Служби судової охорони з проханням збільшити бюджетні асигнування для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при втраті працездатності на суму 211 960,00 грн. 
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання судового рішення № 260/163/25 позивач неодноразово зверталося до Служби судової охорони з проханням виділити додаткові кошти, у відповідь на які повідомлялось про відсутність необхідних бюджетних асигнувань. 
Зважаючи на відсутність можливості виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 , позивачем висловлено прохання про встановлення виконавчим відстрочки виконання рішення за провадженням №77772951, до врегулювання питання на відповідному рівні, після чого виконання рішення відбудеться в добровільному порядку.
Листом Служби судової охорони від 11.01.2024 № 01.30-02.2-98/вн «Про виплату кошів за судовими рішеннями» доведено, що відповідно до розпоряджень Служби судової охорони від 13.08.2020 № 550 «Про першочергові заходи організації ведення позовної роботи» та від 05.01.2024 № 5/ОД «Про виплату коштів за судовими рішеннями», з метою дотримання справедливого підходу до черговості виплати співробітникам Служби судової охорони коштів за судовими рішеннями в Службі судової охорони запроваджено єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів на користь співробітників Служби в порядку черги, а саме за датою набуття законної сили рішення суду.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати ОСОБА_1 за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, тому накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а.
Суд вважає, що позивач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення суду, про що у встановлені строки було повідомлено державного виконавця.
Тому, суд приходоть до висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для накладення на позивача штрафу, а тому заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню. 
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 139 її частинною 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки, позивач в даній справі є суб`єктом владних повноважень, то у розумінні статті 139 частини 1 КАС України судові витрати на його користь до відшкодування не належать.
Враховуючи вищенаведене, виходячи з доказів наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 287 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Позов Територіального управління служби судової охорони у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Загорська, буд.30, код ЄДРПОУ 43166763) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Шандора Петефі, буд.14, код ЄДРПОУ 43316386), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання дій протиправними та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.02.2026 за ВП №77772951 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Ю.Ю.Дору