Справа №: 398/4996/25	

провадження №: 2/398/2976/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"27" квітня 2026 р. м.Олександрія 

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Петренко С.Ю.
за участю секретаря судового засідання Шаповал Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК ФАКТОРІНГС» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про знаття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про знаття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначає, що 18 січня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс», в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_2 , за кредитним договором № 723395/МБ від 11.12.2007 року, та на підставі Іпотечного Договору № 723395/МБ, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та майновим поручителем за Кредитним договором ОСОБА_1 , посвідченого 11.12.2007 року Стенюхіною І.В., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу за реєстровим № 5333, користуючись первісним правом іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки, на підставі ст. 33-37 Закону України «Про іпотеку», здійснило звернення стягнення та набуло право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 , а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване 18.01.2022 року у визначеним законом порядку, та підтверджується за Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2022 року № 295987983.Таким чином з 18.01.2022 року ТОВ «ФК «Факторінгс» є чинним власником квартири. 20.05.2025 року у відповідності до отриманої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 427692696 від 20.05.2025 року, позивачу стало відомо про наявність арешту квартири - номер запису про обтяження 9207466, накладеного у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 24103542, виданої 26.03.2015 року, видавник – Відділ ДВС Олександрійського МРУЮ, особа, права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Враховуючи наявний арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулося до Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), за роз`ясненнями підстав накладення арешту, а також з вимогою про зняття арешту з квартири, останні повідомили, що що у відділі перебувало виконавче провадження ВП №24103542 по виконанню виконавчого листа №2а-3198, виданого 18.01.2011 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом, про стягнення податкового боргу в сумі 309855,15 грн. з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ГУ ДПС у Кіровоградській області. На підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем 26.03.2015 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника: квартиру АДРЕСА_2 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження: 9207466. 14.02.2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу без повного виконання.  Пропонують вирішити дане питання виключно в судовому порядку.
Просить зняти арешт з нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (чотири), накладений у відповідності до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 24103542, виданої 26.03.2015 року, видавник – Відділ ДВС Олександрійського МРУЮ, особа, номер запису про обтяження 9207466 (спеціальний розділ).
Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито провадження за вказаним позовом у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини його неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлений належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідач до суду відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання не надіслав.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з цим, суд згідно з вимогами ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
18 січня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» в рахунок виконання зобов`язань ОСОБА_2 , за кредитним договором №723395/МБ від 11.12.2007 року, та на підставі Іпотечного Договору № 723395/МБ, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та майновим поручителем за кредитним договором ОСОБА_1 , посвідченого 11.12.2007 року Стенюхіною І.В., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу за реєстровим № 5333, на підставі ст. 33-37 Закону України «Про іпотеку», здійснило звернення стягнення та набуло право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №427692696 від 20.05.2025 року, вбачається, що власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» та наявний номер запису про обтяження 9207466, накладеного у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 24103542, виданої 26.03.2015 року, видавник – Відділ ДВС Олександрійського МРУЮ, особа, права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.10).
Відповідно до відповіді, наданої начальником Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області від 14.07.2025 року, вбачається, що у відділі перебувало виконавче провадження ВП №24103542 по виконанню виконавчого листа №2а-3198, виданого 18.01.2011 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом, про стягнення податкового боргу в сумі 309855,15 грн. з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ГУ ДПС у Кіровоградській області. На підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем 26.03.2015 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника: квартиру АДРЕСА_2 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження: 9207466. 14.02.2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу без повного виконання. Пропонують вирішити дане питання виключно в судовому порядку (а.с.14).
Відповідно до відповіді, наданої начальником Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області від 03.10.2025 року, вбачається, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 наявні записи про наступні невиконані виконавчі провадження, з виконання наступних виконавчих документів: №74782525 виконання виконавчого листа №2а-3198/10/1170 від 18.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 залишку боргу на користь Головного управління державної податкової служби в Кіровоградської області на суму 280097,58 грн.; №788012264 з виконання виконавчого листа №398/6014/23 від 14.07.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь КП «Тепоркомуненерго» на суму 64551,57 грн (а.с.26).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України.
За змістом п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За таких обставин, існування обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 , яка з 18.01.2022 року належить новому законному власнику ТОВ «ФК «Факторінгс», унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав власника стосовного належного йому майна, гарантованих статтею 41 Конституції України та статтями 319,321 ЦК України.
З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Факторінгс» підлягають задоволенню у судовому порядку, а право власності судовому захисту.
Суд зазначає, що після набуття ТОВ «ФК «Факторінгс» права власності на законних підставах на майно, обтяжене арештом, відповідне втручання у право власності позивача, фактично набуває свавільного характеру, а позивач на законних підставах розраховує на його припинення. Адже, утвердження й забезпечення прав і свобод, та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень, з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції, є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року по справі № 280/1318/17.
Також суд виходить з того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту, що відповідає положенням ст.ст. 15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, який в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннямист.10 ЦПК України.
Суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право на ефективний спосіб юридичного захисту, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Крім того, суд вказує на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Враховуючи наявність накладеного обтяження на майно позивача по даній справі, відсутність підстав для продовження обтяження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Факторінгс» про зняття арешту з нерухомого майна.
Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимогу про відшкодування судових витрат не заявлено, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «ФК ФАКТОРІНГС» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрійський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про знаття арешту з нерухомого майна - задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 24103542, виданої 26.03.2015 року, видавник – Відділ ДВС Олександрійського МРУЮ, особа, номер запису про обтяження 9207466 (спеціальний розділ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО