ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 Справа № 914/1188/25 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвест-Тандем», м. Київ,
до відповідача: Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ», м. Львів,
про стягнення 3'706'568, 20 грн. заборгованості.

Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:
від позивача: Ю Задубинна, А. Івашківський, В.Тарасов. 
від відповідача: Р. Шегинський.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/1188/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвест-Тандем» до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» про стягнення заборгованості в сумі 3'419'178,55 грн. за договором №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 31.07.2024 та меморандуму з додатками, з яких: 3'286'097,00 грн винагорода за управління активами та 133'081,55 грн пеня.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.04.2025 (суддя С. Іванчук) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
20.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
03.06.2025 позивач подав відповідь на відзив.
30.10.2025 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині нарахування пені.
Ухвалою від 24.02.2026 суд відклав судове засідання на 10.03.2026.
27.02.2026 у зв`язку із Указом Президента України від 24.02.2026 №162/2026, за яким С. Іванчук призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду, та Рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 16.12.2025 №8, на підставі розпорядження керівника апарату суду №77 від 27.02.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/1188/25, внаслідок якого визначено суддю Б. Яворського для розгляду даної справи.
Ухвалою від 03.03.2026 справу № 914/1188/25 прийнято до розгляду та розпочато розгляд справи спочатку; підготовче засідання призначено на 31.03.2026. 
У підготовчому засіданні 27.04.2026 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.05.2026. Подальший рух справи викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.
23.06.2026 позивач подав додаткові пояснення у справі.
Представники позивача у судове засідання 23.06.2026 з`явилися, просили суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях. При цьому, представник повідомив суд, що заборгованість за актом №4 від 01.11.2024 погашена повністю (винагорода та пеня), а за актом №5 від 02.12.2024 обліковується залишок заборгованості у розмірі 29593,90 грн., оскільки сплачені відповідачем кошти зараховувались позивачем в оплату винагороди та пені, яка була нарахована раніше, однак нарахування вказаної суми пені суду не обґрунтував, а у матеріалах справи відповідний розрахунок відсутній. Акт №6 від 18.12.2024 не підписаний і не оплачений відповідачем.
Відповідач участь повноважного представника забезпечив, проти позову заперечив та вказав, що заборгованість за актами №4 та №5 була сплачена з відповідними призначеннями платежу, що підтверджується відповідними доказами, які містяться у справі. Заперечив наявність заборгованості у розмірі 29593,90 грн та також грошові вимоги за актом №6 від 18.12.2024.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що компанія на підставі укладених між сторонами договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду та меморандуму здійснювала управління активами відповідача. Законодавство не вимагає окремого затвердження меморандуму загальними зборами. Факт виконання сторонами досягнутих домовленостей, в т.ч. і меморандуму підтверджується підписаними актами про нарахування винагороди №№1-5. У грудні 2024 року відповідач внаслідок реалізації (продажу) інструменту капіталу (корпоративних прав - частки у статутному капіталі ТОВ «Вітропарк Західний-Р») отримав прибуток у розмірі 325'614'310,00 грн. Відтак, враховуючи умови договору та меморандуму у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача винагороду у розмірі 3'286'097,00 грн.; розрахунок проведено з урахування дати розірвання договору. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, нараховано 420471,20 грн. пені, яку просить стягнути з відповідача. Зазначив, що строк сплати визначено у погоджених сторонами актах і часткові платежі підтверджують визнання ним своїх зобов`язань.
Аргументи відповідача.
Відповідач заперечуючи позовні вимоги зазначає, що з огляду на норми Закону України «Про інститути спільного інвестування» єдиним документом, що врегульовує відносини між сторонами і який може встановлювати розмір винагороди компанії за управління активами корпоративного інвестиційного фонду, порядок її нарахування та оплати є договір про управління активами. Такий підписано сторонами та затверджено загальними зборами учасників АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ», що підтверджується протоколом №2 від 31.07.2024. При цьому, підписаний сторонами меморандум, як такий, що створює для сторін юридичні наслідки, чинним законодавством України не передбачений. Крім того, його (меморандуму) зміст загальними зборами корпоративного інвестиційного фонду не розглядався, не погоджувався та згода загальних зборів на його укладення не надавалася. Додаткова угода до договору з положеннями, що містяться у меморандумі та є відмінними від договору, чи зміни умов договору загальними зборами корпоративного інвестиційного фонду не схвалювалися і сторонами не укладалася. Зазначає, що законні підстави брати до уваги розмір винагороди позивача визначений у додатку до меморандуму відсутні, оскільки розмір винагороди мав бути визначений у договорі; актів на виконання умов меморандуму сторонами не складалося та не підписувалося, відтак і підстав для нарахування винагороди згідно меморандуму немає. Сторони підписали лише акти №4 та №5, відповідач здійснив оплати, а тому заборгованості за такими актами не існує. Акт №6 відповідач не підписував, та не погоджував відповідної суми. Згідно з актом №6 про нарахування винагороди за управління активами відповідача середньомісячна вартість чистих активів розрахована станом на 18.12.2024 та на всю суму контракту від 10.12.2024, що прямо суперечить умовам договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 та пп.2 п.1 Розділу «ІІІ. Порядок і терміни визначення вартості чистих активів інститутів спільного інвестування» Положення №1336, у яких зазначено, що КУА розраховує вартість чистих активів окремо за кожним інститутом спільного інвестування станом на останній календарний день місяця. Вважає, що підстав для виплати будь-якої винагороди за договором за грудень 2024 року немає. З огляду на відсутність будь-яких грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, строк виконання яких б настав, а також відсутність обґрунтувань початку прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за кожною сумою заборгованості, відсутні підстави для нарахування пені.
У судовому засіданні 23.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
31 липня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвест-Тандем» (КУА) та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» (Фонд) укладено договір №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду, з додатком (інвестиційною декларацією, затвердженою наглядовою радою АТ «ЗНДВКІФ «МДГ» 31.07.2024 - протокол №5/2024), відповідно до умов якого Фонд з метою проведення діяльності зі спільного інвестування доручає, а Компанія з управління активами за винагороду приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з управління активами Фонду від імені, в інтересах і за рахунок Фонду, відповідно до умов та протягом дії цього договору та у відповідності до чинного законодавства України. Компанія з управління активами зобов`язується здійснювати управління активами Фонду з метою отримання максимального інвестиційного доходу при мінімально можливих ризиках відповідно до Інвестиційної декларації Фонду, Регламенту Фонду, рішень Наглядової ради Фонду та чинного законодавства України (п.1.2).
Договір №31/07/24-1 затверджений загальними зборами учасників АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» (протокол №2 від 31.07.2024). 
Згідно з п.2.1.1 та 2.1.36 договору компанія з управління активами зобов`язана, серед іншого, управляти активами Фонду відповідно до вимог Регламенту Фонду, Проспекту емісії цінних паперів Фонду, Наглядової ради Фонду та чинного законодавства України, здійснювати інші обов`язки, передбачені Проспектом емісії цінних паперів Фонду, Регламентом Фонду, та чинним законодавством України. Компанія має право отримувати винагороду за свою діяльність відповідно до розділу 5 цього договору (2.2.2 договору).
Згідно з п.2.3.14 договору Компанія з управління активами під час провадження нею діяльності з управління активами Фонду не має права, зокрема, укладати, змінювати чи розривати договори щодо активів Фонду, договори про придбання та/або викупу цінних паперів Фонду, незалежно від їх вартості, без наявності рішення Наглядової ради Фонду щодо погодження істотних умов таких договорів.
Договори, істотні умови яких згідно Статуту Фонду та/або цього договору підлягають погодженню Наглядовою радою Фонду, вчинені компанією з управління активами від імені Фонду, вважаються укладеними з моменту підписання з боку Фонду уповноваженою особою Компанії з управління активами та Головою Наглядової ради або Членом Наглядової ради, уповноважених на таке підписання Наглядовою радою Фонду (п.2.3.15).
Відповідно до п. 3.2.3 Фонд зобов`язався здійснювати розрахунки (погоджувати їх проведення Компанією з управління активами від імені та за рахунок Фонду) з покриття витрат, які відшкодовуються за рахунок активів Фонду, згідно укладених Фондом, Компанією з управління активами від імені Фонду та затверджених Загальними зборами Фонду (Єдиним учасником) договорів та щомісячно підписувати акти про нарахування винагороди Компанії з управління активами, в яких визначається відсоток вартості чистих активів Фонду і остаточний розмір винагороди Компанії з управління активами, розрахованої у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду. Сумарні витраті сплачуються за рахунок активів Фонду не повинні перевищувати 15 (п`ятнадцяти) відсотків середньої вартості чистих активів Фонду протягом фінансового року, розрахованої відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють діяльність інститутів спільного інвестування.
У разі невиконання або неналежного виконання Фондом зобов`язань щодо розрахунків з Компанією з управління активами згідно вимог розділу 5 цього договору, Фонд сплачує Компанії з управління активами за кожен день прострочення пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується неня, у перерахунку на один день від суми простроченої заборгованості (п.4.2.2 договору).
У розділі 5 договору сторони погодили порядок визначення розміру винагороди компанії з управління активами, її нарахування та оплати. Так, п. 5.3 та 5.4 визначено, що винагорода Компанії з управління активами визначається як відсоток вартості чистих активів Фонду. Відсоток вартості чистих активів Фонду та остаточний розмір винагороди Компанії з управління активами, розрахованої у співвідношені до вартості чистих активів Фонду визначається в акті про нарахування винагороди, який щомісячно підписується Головою Наглядової ради Фонду (або Членом Наглядової ради Фонду, уповноваженим на таке підписання Наглядовою радою) та представником Компанії з управління активами. Винагорода Компанії з управління активами розрахована у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду нараховується та сплачується щомісячно за рахунок активів Фонду.
Визначення вартості чистих активів для розрахунку винагороди Компанії з управління активами здійснюється на підставі даних середньомісячних розрахунків вартості чистих активів Фонду станом на кінець останнього робочого дня звітного місяця. За підсумками фінансового року здійснюється остаточний перерахунок винагороди Компанії з управління активами за рік на підставі розрахунку середньорічної вартості чистих активів, здійсненого за даними щомісячних розрахунків вартості чистих активів Фонду (п.5.6).
Сторонами у п. 9.2 та 9.4 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту затвердження його Загальними зборами фонду (Єдиним учасником). Дія договору може бути подовжена тільки за рішенням Загальними зборами фонду (Єдиним учасника).
Пунктами 9.5 та 9.6 договору передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору мають бути викладені у договорах про внесення змін до цього договору, які дійсні виключно за умови їх підписання обома сторонами та подальшого затвердження Загальними зборами (Єдиним учасником) Фонду. Зміни та доповнення до цього договору вносяться за взаємною згодою сторін шляхом укладання договору про внесення змін, що стає невід`ємною частиною цього договору після його підписання та подальшого затвердження Загальними зборами Фонду (Єдиним учасником).
Додаток до договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 «Інвестиційна декларація Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» (нова редакція), затверджений наглядовою радою (протокол №5/2004 від 31.07.2024) містить інформацію про напрями інвестиційної діяльності, склад та структуру активів Фонду, обмеження інвестиційної діяльності та ризики, що пов`язані з інвестуванням.
Позивач стверджує, що одночасно із укладенням договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 сторонами (головою Наглядової ради Фонду та генеральним директором КУА) було підписано Меморандум з додатком до нього «Тарифи», який є невід`ємною частиною договору, оскільки конкретизує порядок нарахування винагороди, що є істотною умовою договору. Відповідач, не заперечуючи факту підписання Меморандуму, наголошує, що він не є частиною договору та не породжує зобов`язань за договором.
За змістом умов Меморандуму, в якому відповідач визначається як сторона-1, а позивач як сторона-2, взяли на себе зобов`язання по управлінню бізнес-проектами шляхом ведення бухгалтерського та податкового обліку, супроводженню податкових перевірок та операцій КІФ, здійсненню фінансового моніторингу, підготовці звітності, організації та підготовці загальних зборів та засідань наглядової ради КІФ, тощо.
У пункті 7 Меморандуму сторони встановили, що відповідач щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, виплачує винагороду позивачу, згідно тарифів, встановлених у додатку 1 до Меморандуму, відповідно до акту про нарахування винагороди, який затверджується головою наглядової ради КІФ.
У матеріалах справи містяться акти про нарахування винагороди за управління активами Фонду, а саме: 
- акт №4 від 01.11.2024 про нарахування винагороди за управління активами Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» відповідно до договору №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 31.07.2024 за період з 01.10.2024 по 31.10.2024, винагорода компанії визначається як 1,270002% від середньомісячної вартості чистих активів і становить 124800,00 грн. та сплачується Фондом до 15.11.2024; 
- акт №5 від 02.12.2024 про нарахування винагороди за період з 01.11.2024 по 30.11.2024, винагорода компанії визначається як 1,284418% від середньомісячної вартості чистих активів і становить 125 700,00 грн. та сплачується Фондом до 15.12.2024; 
- акт №6 від 18.12.2024 про нарахування винагороди за період з 01.12.2024 р. по 18.12.2024 р., винагорода компанії визначається як 2,517789% від середньомісячної вартості чистих активів і становить 3256143,10 грн та сплачується Фондом до 15.11.2024. 
При цьому акт №4 від 01.11.2024 та акт №5 від 02.12.2024 підписані сторонами (головою Наглядової ради Фонду та генеральним директором КУА) без зауважень та оплачені відповідачем 21.01.2025 (платіжна інструкція №6 на суму 124800,00 грн (призначення платежу: «оплата винагороди за жовтень згідно договору №КІФ-38/25 від 02.01.2025») та №5 на суму 125700,00 грн (призначення платежу: «оплата винагороди за листопад згідно договору №КІФ-38/25 від 02.01.2025»). Листом №21/01/25 від 21.01.2025 відповідач просив позивача зарахувати вказані платежі як оплату згідно договору №31/07/24-1 від 31.07.2024.
Крім того, 27.01.2025 згідно платіжної інструкції №17 відповідач оплатив 2995,00 грн (призначення платежу: «оплата пені відповідно до п.4.2.2 договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 (пеня нарахована на суму згідно акту №4 від 01.11.2024») та згідно платіжної інструкції №18 відповідач оплатив 1672,00 грн (призначення платежу: «оплата пені відповідно до п.4.2.2 договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 (пеня нарахована на суму згідно акту №5 від 02.12.2024)».
Акт №6 від 18.12.2024 не підписаний та заперечується відповідачем.
Позивач стверджує, що меморандум породжує зобов`язання, оскільки листом №15-12/1 від 15.12.2024 відповідач повідомив позивача про намір розірвати договір та меморандум. Листом від 16.12.2024 №16/12/2024-1IT позивач повідомив відповідача про процедуру розірвання договору та необхідність сплати заборгованості в розмірі 3506643,10 грн., однак відповідач такої не оплатив.
Позивач зазначає, що розмір винагороди, зазначений в акті №6 від 18.12.2024, був визначений відповідно до умов договору, меморандуму та Порядку нарахування винагороди компанії з управління активами за управління активами корпоративного інвестиційного фонду, затвердженого наказом Генерального директора №01/09-2020-2Г від 01.09.2020, з урахуванням прибутковості Фонду (приросту вартості активів) в період з 18.12.2024 відповідно до Меморандуму.
За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачем нараховано 420471,20 грн. пені, яку просить стягнути з відповідача.
ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України). 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст. 15, 16 ЦК України). 
Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.651 ЦК України).
Стаття 654 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 31.07.2024 з додатком (інвестиційною декларацією, затвердженою наглядовою радою АТ «ЗНДВКІФ «МДГ» 31.07.2024). 
Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). 
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правові та організаційні основи створення, діяльності, припинення суб`єктів спільного інвестування, особливості управління активами зазначених суб`єктів, вимоги до складу, структури та зберігання таких активів, особливості емісії, обігу, обліку та викупу цінних паперів інститутів спільного інвестування, а також порядок розкриття інформації про їх діяльність визначені Законом України "Про інститути спільного інвестування".
Дія цього Закону поширюється на суспільні відносини, що виникають у сфері спільного інвестування у зв`язку з утворенням та діяльністю суб`єктів спільного інвестування, з метою забезпечення гарантування права власності на цінні папери інститутів спільного інвестування та захисту прав учасників інститутів спільного інвестування (ст. 2 Закону України "Про інститути спільного інвестування").
Частиною 1 статті 11 Закону України "Про інститути спільного інвестування" передбачено, що установчим документом корпоративного фонду є його статут.
Згідно із п. 16, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інститути спільного інвестування" регламент - документ, який визначає порядок, строки, умови та особливості діяльності інституту спільного інвестування.
В свою чергу, компанія з управління активами - господарське товариство, створене відповідно до законодавства у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю, яке провадить професійну діяльність з управління активами інституційних інвесторів на підставі ліцензії, що видається Комісією. Компанія з управління активами здійснює управління активами інституту спільного інвестування (ч. 1 ст. 63 Закону України "Про інститути спільного інвестування").
Положеннями ч. 6 ст. 63 Закону України «Про інститути спільного інвестування» встановлено, що у відносинах з третіми особами компанія з управління активами корпоративного фонду повинна діяти від імені та в інтересах такого фонду на підставі договору про управління активами.
Статтею 14 Закону України "Про інститути спільного інвестування" передбачено, що управління активами корпоративного фонду на підставі відповідного договору здійснює компанія з управління активами. Договір між корпоративним фондом і компанією з управління активами про управління активами корпоративного фонду та договір між корпоративним фондом і зберігачем активів корпоративного фонду укладаються на строки, визначені сторонами договорів. Дію таких договорів може бути продовжено за рішенням загальних зборів учасників корпоративного фонду.
За приписами п. 16 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про інститути спільного інвестування" прийняття рішення про обрання (заміну) компанії з управління активами та укладення договору з нею належить до виключної компетенції загальних зборів.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про особливості здійснення діяльності з управління активами інституційних інвесторі №1414 визначено вимоги до договору про управління активами. Зокрема, договір про управління активами корпоративного інвестиційного фонду укладається між КУА та наглядовою радою корпоративного інвестиційного фонду та затверджується загальними зборами цього фонду; у договорі визначається розмір винагороди КУА, порядок її нарахування та оплати, а також можливість виплати премії КУА.
Відтак, враховуючи особливий статус корпоративного інвестиційного фонду, а також враховуючи норми ст.14, ст.17 Закону України «Про інститути спільного інвестування» та Положення №1414 суд погоджується із доводами відповідача про те, що єдиним документом на підставі якого компанія з управління активами здійснює управління активами корпоративного інвестиційного фонду та який породжує будь-які юридичні зобов`язання між сторонами за надані КУА послуги з управління інвестиційними активами корпоративного інвестиційного фонду є договір про управління активами корпоративного інвестиційного фонду №31/07/24-1 від 31.07.2024. При цьому, Меморандум з додатком до нього, на який покликається позивач як на невід`ємну частину договору, не може вважатися таким. 
У договорі (п.9.5, 9.6 ) сторони чітко передбачили, що усі зміни та доповнення до цього договору мають бути викладені у договорах про внесення змін до цього договору, які дійсні виключно за умови їх підписання обома сторонами та подальшого затвердження загальними зборами (Єдиним учасником) Фонду. Зміни та доповнення до цього договору вносяться за взаємною згодою сторін шляхом укладання договору про внесення змін, що стане невід?ємною частиною цього договору після його підписання та подальшого затвердження загальними зборами Фонду (Єдиним учасником). 
Суд відзначає, що у договорі не передбачено, що Меморандум чи будь-який інший документ, окрім договору, може регулювати відносини між його сторонами. Крім того, Меморандумом не вносилися зміни до договору (про це не зазначається у Меморандумі) і його зміст не погоджувався загальними зборами учасників фонду.
Відтак, в силу приписів ст.ст.629, 651, 654 ЦК України, Закону України «Про інститути спільного нвестування» та п.9.5, 9.6 договору Меморандум не є додатком до договору та не створює юридичних наслідків для сторін, зокрема, щодо визначення вартості послуг. 
Відповідно до п. 3.2.3 Фонд зобов`язався здійснювати розрахунки (погоджувати їх проведення Компанією з управління активами від імені та за рахунок Фонду) з покриття витрат, які відшкодовуються за рахунок активів Фонду, згідно укладених Фондом, Компанією з управління активами від імені Фонду та затверджених Загальними зборами Фонду (Єдиним учасником) договорів та щомісячно підписувати акти про нарахування винагороди Компанії з управління активами, в яких визначається відсоток вартості чистих активів Фонду і остаточний розмір винагороди Компанії з управління активами, розрахованої у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду. Сумарні витрати, що сплачуються за рахунок активів Фонду не повинні перевищувати 15 (п`ятнадцяти) відсотків середньої вартості чистих активів Фонду протягом фінансового року, розрахованої відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють діяльність інститутів спільного інвестування.
Сторони у п. 5.3 договору погодили, що винагорода Компанії з управління активами визначається як відсоток вартості чистих активів Фонду. Відсоток вартості чистих активів Фонду та остаточний розмір винагороди Компанії з управління активами, розрахованої у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду визначається в акті про нарахування винагороди, який щомісячно підписується Головою Наглядової ради Фонду (або Членом Наглядової ради Фонду, уповноваженим на таке підписання Наглядовою радою) та представником Компанії з управління активами. Винагорода Компанії з управління активами розрахована у співвідношенні до вартості чистих активів Фонду нараховується та сплачується щомісячно за рахунок активів Фонду.
У разі невиконання або неналежного виконання Фондом зобов`язань щодо розрахунків з Компанією з управління активами згідно вимог розділу 5 цього договору, Фонд сплачує Компанії з управління активами за кожен день прострочення пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується неня, у перерахунку на один день від суми простроченої заборгованості (п.4.2.2 договору).
За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як уже відзначалося, на виконання умов укладеного договору між сторонами було складено та підписано (головою Наглядової ради Фонду та генеральним директором КУА) без зауважень:
- акт №4 від 01.11.2024 про нарахування винагороди за управління активами Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «МДГ» відповідно до договору №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 31.07.2024 за період з 01.10.2024 по 31.10.2024. Винагорода компанії визначається як 1,270002% від середньомісячної вартості чистих активів і становить 124800,00 грн. Відповідачем в акті погоджено, що винагорода сплачується Фондом на рахунок Компанії до 15.11.2024; 
- акт №5 від 02.12.2024 про нарахування винагороди за період з 01.11.2024 по 30.11.2024, винагорода компанії визначається як 1,284418% від середньомісячної вартості чистих активів і становить 125700,00 грн. Відповідачем в акті погоджено, що винагорода сплачується Фондом на рахунок Компанії до 15.12.2024.
21.01.2025 Фондом здійснено оплату винагороди за актом №4 від 01.11.2024 (платіжна інструкція №6 на суму 124800,00 грн (призначення платежу: «оплата винагороди за жовтень згідно договору №КІФ-38/25 від 02.01.2025»), а також за актом №5 від 02.12.2024 (платіжна інструкція №7 на суму 125700,00 грн (призначення платежу: «оплата винагороди за листопад згідно договору №КІФ-38/25 від 02.01.2025»). Листом №21/01/25 від 21.01.2025 відповідач просив позивача зарахувати вказані платежі як оплату згідно договору №31/07/24-1 від 31.07.2024, оскільки ним помилково було вказано невірний номер договору. Судом встановлено, що казані кошти не поверталися та були зараховані позивачем в оплату за договором №31/07/24-1 від 31.07.2024. 
Крім того, 27.01.2025 відповідач згідно платіжної інструкції №17 здійснив оплату 2995,00 грн, з призначенням платежу: «оплата пені відповідно до п.4.2.2 договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 (пеня нарахована на суму згідно акту №4 від 01.11.2024») та згідно платіжної інструкції №18 - 1672,00 грн, з призначення платежу: «оплата пені відповідно до п.4.2.2 договору №31/07/24-1 від 31.07.2024 (пеня нарахована на суму згідно акту №5 від 02.12.2024)».
Під час розгляду справи встановлено, що з оплаченої відповідачем за актом №5 суми 125700,00 грн. позивач 29593,90 грн. зарахував у рахунок оплати пені, яка начебто існувала на момент оплати. Відповідач заперечив правомірність такого зарахування відповідної суми у рахунок оплати пені. З даного приводу суд відзначає таке.
Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п. 53 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги»). 
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163"Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг" платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких він здійснюється (п .41 постанови), тобто виключно платник встановлює порядок та мету зарахування коштів.
В постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а також вказано на те, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж.
Під поняттям "уточнення призначення платежу" охоплюються вчинені після списання коштів за платіжним дорученням дії конкретних суб`єктів господарювання (платника та отримувача коштів) з внесення окремих несуттєвих правок, виправлення описок, надання уточнень до реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, які повністю не змінюють підставу платежу. Тобто "уточнення призначення платежу" передбачає можливість обміну платника та отримувача коштів листами-уточненнями із внесенням окремих незначних правок, виправленням описок, наданням уточнень до реквізиту "призначення платежу" виконаного платіжного доручення. 
Отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18.
Із системного аналізу наведених норм вбачається, що позивач не вправі був самостійно визначати порядок зарахування коштів та спрямовувати їх на погашення існуючої на його думку пені у розмірі 29953,90 грн., якщо платником чітко визначено призначення платежу.
Крім того, у судових засіданнях суд з`ясовував правову природу визначеної позивачем пені у розмірі 29953,90 грн. (звідки вона виникла, за який період, виходячи з якої суми заборгованості вона нараховувалася, з якого моменту мало місце прострочення та ін.) та її розрахунок. Представники позивача під час судового засідання повідомили, що розмір такої пені (29953,90 грн.) позивач визначив самостійно на момент отримання платежу від відповідача і здійснив відповідні зарахування.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справі відсутній розрахунок 29953,90 грн. імовірної пені, і присутні представники позивача це підтвердили. У судовому засіданні представники не змогли пояснити калькуляції нарахування такої, та на підставі чого вона виникла. За наведених обставин суд позбавлений можливості перевірити твердження позивача про існування відповідної заборгованості.
Суд вважає, що погоджені сторонами в акті №4 та №5 суми і нарахована на них пеня оплачені відповідачем, адже суми нарахування та оплати співпадають. Відтак, позовні вимоги в цій частині є безпідставними.
Як зазначалося вище, меморандум не є частиною/додатком до договору і в ньому сторони договору не праві були визначати вартість наданих послуг. У самому договорі відсутні умови, які б дозволяли чітко провести розрахунки наданих послуг, та перевірити правильність нарахування позивачем відповідних сум. Акт №6 сторонами не підписаний та вартість послуг не погоджена, а тому підстави для її стягнення відсутні. 
Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач не довів порушення відповідачем умов договору №31/07/24-1 про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 31.07.2024 і наявність підстав для притягнення його до відповідальності, а тому відмовляє у задоволенні позову. 
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц. Відхиляючи доводи скаржника, суд також враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» в якому зазначено, що п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Верховний Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
СУДОВІ ВИТРАТИ
Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір залишається за позивачем. 
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог відмовити. 

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Оскільки у період з 30.06.2026 до 03.07.2026 суддя перебував у відпустці, повний текст рішення складено 06.07.2026.

Суддя Яворський Б.І.