ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 205/33/24
провадження № 61-13642св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ОТП Банк», 

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Курбанової Н. М., постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П., додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Курбанової Н. М., постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, ухвалену колегією суддів Свистунової О. В., Пищиди М. М., Городничої В. С., та касаційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Курбанової Н. М., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») про визнання договору іпотеки недійсним.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 04 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банком» укладено договір іпотеки № ПМ-SME107/078/2008, за яким було визначено як предмет іпотеки базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2 454,8 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 та яка надавалася АТ «ОТП Банку» як предмет іпотеки в забезпечення кредитного договору від 04 березня 2008 року № CM-SME/107/078/2008. 

3. 15 червня 2021 року після розгляду Донецьким апеляційним судом справи № 241/309/21 за участю АТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та її участі набуло чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21, яким за нею, як за спадкоємицею, було визнано право власності на 1/2 частку бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої на АДРЕСА_1 .

4. 04 серпня 2008 року ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1473 придбав базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2 454,8 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 . 

5. Факт шлюбу на час придбання вказаної нерухомості підтверджується паспортом ОСОБА_2 , в якому на сторінці 10 зазначено, що 17 серпня 1974 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 , яка після шлюбу взяла прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . 

6.  ОСОБА_4 була інвалідом 1-ї групи, тяжко хворіла неврологічним захворюванням, у неї були паралізовані ноги та частково руки, тому вона не могла самостійно займатися своїми справами, а відповідач, не маючи юридичного досвіду, не приділяв належної уваги оформленню всіх договорів згідно з законодавством. 

7. Першотравневий районний суд Донецької області рішенням від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21 встановив, що ОСОБА_4 не була присутня при укладенні договору купівлі-продажу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », стан її здоров`я не дозволяв їй самостійно оформити право власності на належну їй 1/2 частку цієї нерухомості. 

8. Зі змісту договору іпотеки від 04 березня 2008 року № ПМ-SME107/078/2008 вбачається, що «Стороною-2» було зазначено ОСОБА_2 на підставі паспорта НОМЕР_1 від 23 липня 1997 року із зазначенням його адреси мешкання, запис про який зроблено на сторінці 11 паспорта. 

9. Таким чином, обидва підписанти договору іпотеки зі сторони АТ «ОТП Банк» не могли не бачити запис про дійсний шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , запис про який зроблено на сторінці 10 паспорта. 

10. Також з частини 10 договору іпотеки вбачається, що договір не було підписано дружиною ОСОБА_2 та будь-якої відмітки про надання нотаріально засвідченої згоди дружини на укладення договору. 

11. Отже, під час свого життя ОСОБА_4 не знала про існування договору купівлі-продажу № 1473 про придбання ОСОБА_2 бази відпочинку «Волна», загальною площею 2 454,8 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 , тому й не могла знати про укладення ОСОБА_2 договору іпотеки з АТ «ОТП Банк», внаслідок чого не могла захистити своє порушено право власності. 

12. Саме після набуття чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21 вона набула право захисту порушеного прав власниці 1/2 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 2454,8 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 , як предмета іпотеки за договором іпотеки від 04 березня 2008 року № ПМ-SME107/078/2008. 

13. Враховуючи наведені обставини, позивач просила визнати недійсним договір іпотеки від 04 березня 2008 року № ПМ-SME107/078/2008 (т. 1 а. с. 4).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

14. Новокодацький районний суд м. Дніпра рішенням від 30 травня 2025 року (т. 1 а. с. 195-200), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року (т. 3 а. с. 139-145), у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовив.
15. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанції виходили з того, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону, оскільки ОСОБА_2 уклав його з банком без письмової згоди своєї дружини ОСОБА_4 , факт чого встановлено у справі № 0541/4463/2012 та є преюдицією для розгляду цієї справи в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України.

16. Водночас суди дійшли висновку про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі позовної давності, у зв`язку з тим, що перебіг позовної давності почався з моменту укладення договору іпотеки у 2008 році, тому, звертаючись у січні 2024 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду.

17. Новокодацький районний суд м. Дніпра додатковим рішенням від 15 жовтня 2025 року (т. 3 а. с. 203-206), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року (т. 3 а. с. 252-260), заяву представника АТ «ОТП Банк» - Танцюри Ю. Б. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. У задоволені заяви представника АТ «ОТП Банк» - Танцюри Ю. Б. про стягнення решти судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 168 120,00 грн відмовив.

18. Частково задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на професійну правову допомогу, яка підлягає стягненню із позивача на користь АТ «ОТП Банк», необхідно зменшити до 15 000,00 грн. 

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиція інших учасників справи 

19. 01 листопада 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
20. Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилося те, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21 встановлено, що ОСОБА_4 була нездатна звернутися до суду (або іншої установи) для захисту свого права співвласника предмету іпотеки за договором іпотеки від 04 березня 2008 року № PМ-SME 107/078/2008, про які вона не знала. 

21. Саме з моменту визнання права власності позивача на спірне майно у неї з`явилося право захисту цього права та інших похідних прав - поруки, іпотеки, застави, купівлі-продажу, дарування тощо. Права співвласника виникають з моменту набуття права спільної сумісної власності. Це може бути момент укладення договору, отримання майна в спадок або інші підстави, передбачені законом. 

22. Початок перебігу позовної давності для позивача як іпотекодавця за договором іпотеки від 04 березня 2008 року № PМ-SME 107/078/2008 для його оскарження та/або будь-яких інших прав іпотекодавця починається з 15 червня 2021 року - після набуття чинності рішення суду у справі № 241/309/21, яким встановлено право власності позивача на предмет іпотеки. 

23. Таким чином, рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21 встановлено, що ОСОБА_4 була нездатна звернутися до суду (або іншої установи) для захисту свого права співвласника предмету іпотеки за договором іпотеки від 04 березня 2008 року № PМ-SME 107/078/2008, про які вона не знала.

24. Позовна давність під час звернення позивача до суду 19 травня 2019 року із зустрічним позовом у справі № 0541/4463/2012 не сплинув, оскільки позивач взагалі не мала можливості дізнатися про договір іпотеки та захистити свої права. 

25. 03 листопада 2025 року АТ «ОТП Банк», в інтересах якої діє представник - адвокат Борисенко М. О., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій заявник просить змінити оскаржувані судові рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позову. 

26. Касаційна скарга мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 0541/4463/2012 остаточно вирішено питання про дійсність договору іпотеки від 04 березня 2008 року: Верховний Суд погодився з висновками Донецького апеляційного суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним. Це судове рішення набрало законної сили, є остаточним, не підлягає оскарженню та має преюдиційне значення для всіх подальших справ між тими самими сторонами щодо того самого предмету. 

27. Незважаючи на наявність вказаного судового рішення Верховного Суду у справі № 0541/4463/2012, яке набрало законної сили і яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки від 04 березня 2008 року недійсним, 03 січня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася з тими самими позовними вимогами, які обґрунтовувала тими самими підставами у межах справи № 205/33/24. 

28. Якщо оспорюваний договір іпотеки буде визнано недійсним, то банк втратить можливість звернути стягнення на предмет іпотеки і заборгованість позивача фактично стане безнадійною до стягнення, оскільки іншого майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги кредитора, позивача не має або приховує. 

29. Позивач посилається на порушення прав померлої ОСОБА_4 як на підставу визнання договору іпотеки недійсним, однак ОСОБА_4 за життя протягом 6 років (з 04 березня 2008 року по 25 жовтня 2014 року) не оскаржувала цей договір, не висловлювала жодних заперечень щодо нього, не заявляла про порушення своїх прав. 

30. Позивач ОСОБА_1 станом на 04 березня 2008 року не мала жодного права щодо бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не була ні власником, ні співвласником цього майна, ні спадкоємицею будь-кого з власників. Відповідно укладення договору іпотеки у 2008 році не могло порушити її права, оскільки у неї на той момент не було права, яке могло б бути порушене. 

31. Позивач посилається на те, що вона є співвласницею бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21, однак не доводить факту державної реєстрації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 

32. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 65 СК України, визнавши за ОСОБА_1 право на оскарження договору іпотеки від 04 березня 2008 року як за спадкоємицею ОСОБА_4 . Стаття 65 СК України надає право на оскарження правочину, укладеного без згоди, саме тому з подружжя, чия згода не була отримана, і це право не підлягає спадкуванню як особисте немайнове право, нерозривно пов`язане з особою спадкодавця. 
33. Застосування судами норм про позовну давність у цій справі є неправильним, оскільки суди не встановили наявності у ОСОБА_1 порушеного права, яке підлягає захисту. Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, і за наявності такої підстави питання про позовну давність не повинно досліджуватися. 

34. 18 березня 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви АТ «ОТП Банк» про стягнення витрат на правничу допомогу. 

35. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в якому вирішилося питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 

36. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присудженні до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та їх відповідності критеріям реальності, дійсності, потрібності та розумності їхнього розміру. 

37. Відповідно до організаційної структури АТ «ОТП Банк» станом на 01 липня 2025 року у штаті банка є юридичний департамент, у двох відділах та одному секторі якого працюють більше ніж 20 фахових юристів. 

38. За таких обставин, судами не досліджено необхідність звернення АТ «ОТП Банк» за юридичною допомогою до Адвокатського об`єднання «Еверліґал».

39. 23 грудня 2025 року АТ «ОТП Банк», в інтересах якої діє представник - адвокат Борисенко М. О., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову. 

40. Відзив мотивовано тим, що зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, свідчить про те, що висновки, викладені у цій постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин у цій справі. 

41. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 дійсно стосується питання продовження строків позовної давності під час дії карантину та воєнного стану, проте вона застосовується виключено до тих строків, які ще не сплинули на момент введення відповідних обмежень. 

42. У справі, яка переглядається у касаційному порядку, ключовим є не питання продовження строків, а питання початку їх перебігу та наслідків пропуску строку позовної давності, що вже було встановлено судовими рішеннями у справі № 0541/4463/2012, які набрали законної сили ще у 2020 році. 

43. Таким чином, правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, не є релевантними для обставин цієї справи, а отже відсутня підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 

44. 19 травня 2026 року АТ «ОТП Банк», в інтересах якої діє представник - адвокат Борисенко М. О., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 ,у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість додаткового рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Провадження у суді касаційної інстанції

45. Верховний Суд ухвалою від 12 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «ОТП Банк», в інтересах якої діє представник - адвокат Борисенко М. О., на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

46. Верховний Суд ухвалою від 08 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року. 

47. Верховний Суд ухвалою від 04 травня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року. 
48. У березні 2026 року матеріали цивільної справи № 205/33/24 надійшли до Верховного Суду. 

49. Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2025 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів. 

50. Як на підставу касаційного оскарження АТ «ОТП Банк», в інтересах якої діє представник - адвокат Борисенко М. О., посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17, від 07 червня 2022 року у справі № 357/6909/19, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

51. Також підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо таких питань:

- Чи може спадкоємець оскаржувати правочин, укладений спадкодавцем за його життя, з підстав порушення особистих немайнових прав спадкодавця, зокрема права одного з подружжя на надання згоди на розпорядження спільним майном відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України);
- Чи підлягає спадкуванню право на оскарження правочину за статтею 65 СК України та частиною другою статті 369 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо це право не було реалізоване спадкодавцем за життя, зокрема, якщо спадкодавець за життя знав про існування правочину, але не оскаржив його протягом тривалого часу (у цій справі протягом 6 років);
- Чи може особа, яка не зареєструвала права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до вимог статей 182, 334 ЦК України, вважатися власником такого майна та оскаржувати правочин щодо цього майна;
- Чи є зловживанням процесуальними правами повторне звернення до суду з тими самими вимогами, обґрунтованими тими самими підставами, після ухвалення остаточного рішення Верховним Судом у справі, в якій було відмовлено у задоволенні аналогічних вимог між тими самими сторонами;
- Чи може боржник за кредитним договором оскаржувати договір забезпечення (іпотеку), укладений для забезпечення виконання його власних кредитних зобов`язань, які він не виконав, та чи не є таке оскарження зловживанням правом у розумінні статті 13 ЦК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 

52. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

53. Як на підставу касаційного оскарження додаткових рішень у справі ОСОБА_1 посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21, від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

54. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СМ - SME 107/078/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 600 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту - до 06 березня 2023 року (т. 1 а. с. 96-99).

55. 04 березня 2008 року з метою забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PМ-SME 107/078/2008, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності (т. 1 а. с. 16-19). 

56. 04 березня 2008 року з метою виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-SME 107/078/2008.

57.  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Спадкоємицею за законом майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 .

58. Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області рішенням від 24 липня 2019 року у справі № 0541/4463/2012 первісний позов ЗАТ «ОТП Банк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2008 року № CM-SME 107/078/2008 станом на 01 квітня 2016 року у розмірі 674 248,46 доларів США та 64 308 882,82 грн. Поновив ОСОБА_1 строк позовної давності, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав договір іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SME 107/078/2008, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», предметом якого є база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею житлових приміщень 2 454,8 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої визначена сторонами в умовах вказаного договору в розмірі 1 000 611,49 доларів США, недійсним з моменту його укладення. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (т. 1 а. с. 52-58). 

59. Донецький апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2019 року рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2008 року № CM-SME 107/078/2008 змінив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2008 року № CM-SME 107/078/2008 станом на 01 квітня 2016 року у розмірі 674 248,46 доларів США та 17 677 580,97 грн. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним скасував та ухвалив в цій частині нове рішення. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат. У решті рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року залишив без змін (т. 1 а. с. 58-65). 

60. Верховний Суд постановою від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, стягнення пені та в частині розподілу судових витрат скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення. Позов АТ «ОТП Банк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 19 019,57 доларів США за період з 04 червня 2008 року до 03 жовтня 2008 року. У задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені відмовив. Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 595 474,51 доларів США залишив без змін. Постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 залишив без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а. с. 66-76).

61. Першотравневий районний суд Донецької області рішенням від 23 березня 2021 року у справі № 241/309/21, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 7-13). 

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

62. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

63. У статті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

64. Частиною першою статті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

65. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК Україниспіввласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

66. Згідно із частиною третьою статті 65 СК Українидля укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

67. Стаття 578 ЦК Українита частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

68. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК Україниправочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

69. Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

70. У пункті 6 статті 3 ЦК Українидо засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

71. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК Українита частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

72. Водночас наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.

73. З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

74. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема, знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

75. Зазначений висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.

76. Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PМ-SME 107/078/2008, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

77. Зі змісту договору іпотеки (майнової поруки) від 04 березня 2008 року № PМ-SME 107/078/2008 вбачається, що «Стороною-2» було зазначено ОСОБА_2 на підставі паспорта НОМЕР_1 від 23 липня 1997 року, виданого Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 23 липня 1997 року. 

78. На сторінці 10 вказаного паспорта ОСОБА_2 зазначено, що 17 серпня 1974 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 14). 

79. Таким чином, під час укладення договору іпотеки (майнової поруки) від 04 березня 2008 року № PМ-SME 107/078/2008 ЗАТ «ОТП Банк», проявивши розумну обачність, могло встановити, що предмет іпотеки належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що ОСОБА_2 не отримав згоди на це другого з подружжя.

80. Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшлиправильного висновку про те, що оспорюваний договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону та є недійсним, оскільки предмет іпотеки перебував у спільній сумісні власності подружжя та ОСОБА_2 уклав його з банком без згоди своєї дружини ОСОБА_6 , факт чого також встановлено у справі № 0541/4463/2012 та є преюдиційним для цієї справи в силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України.

81. Доводи касаційної скарги АТ «ОТП Банк» про те, щоукладення договору іпотеки у 2008 році не порушує права позивача, оскільки у неї на той момент не було права, яке могло б бути порушене, не спростовують висновків судів, оскільки на момент розгляду справи у судах позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 та співвласником спірного майна. 

82. Разом з цим, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, оскільки перебіг позовної давності почався з моменту укладення договору іпотеки у 2008 році, тому, звертаючись у січні 2024 року до суду із цим позовом, позивач пропустила трирічний строк звернення до суду.

83. Колегія суддів погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій. 

84. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

85. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

86. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

87. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

88. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України- від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

89. Суди встановили, що ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 та співвласником спірного майна, про наявність обтяження бази відпочинку «Волна» іпотекою була обізнана з 2008 року з моменту укладення кредитного та іпотечного договорів.

90. Встановивши, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року укладений з порушенням вимог закону, що надає підстави для визнання його недійсним, проте, враховуючи, що позивач була обізнана із текстом підписаного договору, з моменту укладення цього договору іпотеки, що також встановлено у справі № 0541/4463/2012, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач, звертаючись у січні 2024 року до суду із цим позовом, пропустила трирічний строк звернення до суду, у зв`язку з чим відмовили у позові внаслідок спливу позовної давності. 

91. Доводи касаційної скарги позивача про те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, є необґрунтованими. Так, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Такий висновок не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли у справі, яка є предметом касаційного перегляду, оскільки в ній встановлено, що початок перебігу позовної давності розпочався у 2008 році. 

92. Доводи касаційної скарги відповідача про те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17, від 07 червня 2022 року у справі № 357/6909/19, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначених заявником справах, та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними.

93. У справі № 761/12692/17 позивач свої вимоги щодо недійсності договору іпотеки обґрунтовував тим, що відповідачами не було належно виконано умов договору іпотеки, зокрема: після завершення будівництва майно не було зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об`єкт власності та не здійснено державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а після одержання права власності на предмет іпотеки - в Державному реєстрі іпотек.

94. У справі № 357/6909/19 суди дійшли висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору іпотеки з підстав ненадання чоловіком нотаріально посвідченої згоди на передачу та укладення його дружиною договору іпотеки. Разом з цим, суди дійшли висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки позивач, підписавши 18 липня 2007 року кредитний договір, повинен був проявити розумну обачність та перевірити чи дійсно його дружина, як позичальник, виконала умови, визначені умовами кредитного договору, та передала в іпотеку придбану за кредитні кошти квартиру.

95. У справі № 761/26815/17 спір виник щодо скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 

96. Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

97. Посилання заявників на загальні висновки у відповідних постановах Верховного Суду не підтверджують доводів касаційних скарг про те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судами у розглядуваній справі.

98. Доводи касаційної скарги відповідача щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є необґрунтованими, оскільки Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 509/5023/20, від 07 травня 2025 року у справі № 183/2176/17.

99. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги АТ «ОТП Банк» про те, що провадження у цій справі підлягало закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 

100. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

101. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду за вирішенням спору.

102. Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

103. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

104. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

105. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

106. Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

107. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

108. Встановлено, що Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області ухвалою від 11 червня 2019 року у справі № 0541/4463/2012 прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки; зустрічний позов об`єднав з первісним позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

109. Суди апеляційної та касаційної інстанцій своїми постановами у справі № 0541/4463/2012 відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки з тих підстав, що договір іпотеки від 04 березня 2008 року був укладений з порушенням вимог закону (без згоди іншого з подружжя), але застосувавши до вказаної вимоги позовну давності, відмовили в задоволені зустрічного позову.

110. У справі № 0541/4463/2012 ОСОБА_1 приймала участь як відповідач - боржник за кредитним договором від 04 березня 2008 року № СМ - SME 107/078/2008.

111. Разом з цим, 15 червня 2021 року набуло чинності рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2021 року справі № 241/309/21, яким ОСОБА_1 визнано співвласником бази відпочинку «Волна», яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 04 березня 2008 року № РМ-SME 107/078/2008. Судом у цій справі встановлено, що договір іпотеки порушує права ОСОБА_1 , як власника предмета іпотеки, тому відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

112. Звертаючись до суду із позовом у справі, яка переглядається у касаційному порядку, позивач ОСОБА_1 посилалася на зазначені обставини як на підставу для задоволення своїх позовних вимог. 

113. Наведене свідчить про нетотожність підстав позовів у справах № 0541/4463/2012 та № 205/33/24, що не перешкоджає повторному зверненню до суду ОСОБА_1 за вирішенням спору.

114. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження.

Щодо оскарження додаткових рішень судів попередніх інстанцій 

115. Згідно з частиною першою, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

116. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

117. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

118. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

119. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

120. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

121. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

122. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

123. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

124. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

125. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

126. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

127. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

128. На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу АТ «ОТП Банк» надало такі докази: 

- копію договору про надання правничої допомоги від 26 січня 2024 року № 24/01-26-Б, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЕВЕРЛІҐАЛ» (далі - АО «ЕВЕРЛІҐАЛ») та АТ «ОТП Банк» (т. 2 а. с. 225-227); 
- копію додаткової угоди від 12 грудня 2024 року № 1 до договору від 26 січня 2024 року № 24/01-26-Б (т. 2 а. с. 228); 
- копію рахунку від 12 лютого 2024 року № 30 на оплату правничої допомоги АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» за договором від 26 січня 2024 року № 24/01-26-Б (т. 2 а. с. 229);
- копію платіжного доручення від 13 лютого 2024 року № 2901573948 про оплату правничої допомоги АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» за рахунком від 12 лютого 2024 року № 30 (т. 2 а. с. 230); 
- копію акта приймання-передачі наданих юридичних послуг/правничої допомоги від 08 липня 2025 року № 1 за договором про надання правничої допомоги від 26 січня 2024 року № 24/01-26-Б, підписаного АТ «ОТП Банк» та АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» (т. 2 а. с. 231); 
- детальний опис виконаних адвокатами робіт (наданих послуг) під час розгляду справи № 205/33/24 у суді першої інстанції, а саме: аналіз позовної заяви - 1,0 год.; підготовка стратегії захисту прав клієнта у суді - 30 хв.; підготовка та подача до суду відзиву від 07 лютого 2024 року на позовну заяву - 5,00 год.; підготовка та подача клопотань про участь представників АТ «ОТП Банк» у судових засіданнях у справі № 205/33/24 у режимі відеоконференції - 30 хв.; підготовка та подача клопотання про закриття провадження у справі № 205/33/24 - 2,0 год.; аналіз мотивів заперечень на клопотання про закриття провадження у справі № 205/33/24, поданих 11 лютого 2024 року позивачем ОСОБА_1 - 30 хв.; аналіз мотивів відповіді на відзив у справі № 205/33/24, поданих 11 лютого 2024 року позивачем ОСОБА_1 - 30 хв.; підготовка та подання клопотання від 19 лютого 2024 року про застосування заходів процесуального примусу до позивача ОСОБА_1 у справі № 205/33/24 - 2,0 год.; підготовка та подання клопотання від 20 лютого 2024 року про забезпечення судових витрат у справі № 205/33/24 - 2,0 год.; підготовка та подання клопотання від 04 березня 2024 року про надання інформації щодо результатів підготовчого засідання у справі № 205/33/24 - 30 хв.; підготовка та подання адвокатського запиту 15 березня 2024 року про надання інформації щодо руху справи № 205/33/24 - 30 хв.; представництво інтересів АТ «ОТП Банк» у підготовчому засіданні від 02 травня 2024 року (у режимі відеоконференції) у справі № 205/33/24 - 30 хв.; підготовка та подання додаткових пояснень від 18 вересня 2024 року у справі № 205/33/24 - 3,0 год.; підготовка та подання заяви від 10 лютого 2025 року про розгляд справи № 205/33/24 у відсутність представника АТ «ОТП Банк» з огляду на неможливість забезпечення судом з технічних причин участі представника у судовому засіданні від 10 лютого 2025 року у режимі відео конференції - 30 хв.; підготовка та подання клопотання від 05 червня 2025 року про надання інформації щодо результатів судового засідання від 30 травня 2025 року у справі № 205/33/24 - 20 хв.; підготовка та подання до Новокодацького районного суду міста Дніпра в інтересах АТ «ОТП Банк» клопотання від 01 липня 2025 року щодо надання інформації про рух справи № 205/33/24 - 40 хв.; аналіз мотивів рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року у справі № 205/33/24, текст якого надійшов через електронний кабінет представника АТ «ОТП Банк» в підсистемі «Електронний суд» 07 липня 2025 року о 19:38 год. - 30 хв.; інформування представників АТ «ОТП Банк» щодо актуального стану руху справи № 205/33/24 - 30 хв.; вчинення інших дій, необхідних для надання АТ «ОТП Банк» юридичних послуг/правничої допомоги, у межах повноважень, визначених пунктом 1.1 договору № 24/01 26-Б від 26 січня 2024 року - 10 год. Всього часу: 22,00 год. (т. 2 а. с. 220). 

129. Стороною позивача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у якому, посилаючись на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, поросила відмовити у задоволенні заяви представника АТ «ОТП Банк» - адвоката Танцюри Ю. Б. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі або визначити розмір заявленої суми співмірною з мінімальною заробітною платою та з фінансовим станом позивача не більше ніж 2 000,00 грн (т. 3 а. с. 160-169).

130. Прийнявши до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником відповідача, обсяг виконаної адвокатом роботи, врахувавши складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення із позивача на користь відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, у розмірі 15 000,00 грн.

131. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги позивача про те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції, в якому вирішилося питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

132. Додаткове рішення суду першої інстанції було переглянуте в апеляційному порядку та залишене без змін апеляційним судом. 

133. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 

134. Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 15 жовтня 2025 року вбачається, що вона не містить доводів щодо неналежного повідомлення позивача та її представника про дату, час та місце слухання справи у суді першої інстанції. 

135. Враховуючи те, що позивач в апеляційній скарзі не посилалася на неналежне повідомлення її про дату, час та місце слухання справи у суді першої інстанції щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, тоді як такі доводи, у разі їх підтвердження, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення лише у разі якщо учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому суд апеляційної інстанції не перевіряв дотримання місцевим судом норм процесуального права в частині належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце засідання суду. 

136. За таких обставин, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, якою додаткове рішення місцевого суду залишено без змін, з підстав, встановлених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

137. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
138. Доводи касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення. 

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв 

Є. В. Петров