Справа № 545/206/26 
Провадження № 2/545/930/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді: Стрюк Л.І.
з участю секретаря: Гаврися В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна та припинення реєстрації обтяження, - 

В С Т А Н О В И В :
У січні 2026 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зняти арешт з нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 31-965 від 23.12.2011, виданої виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Гусєвим О.О., реєстраційний номер обтяження 12032585 від 30.12.2011; припинити реєстрацію обтяження №12032585 від 30.12.2011 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, арешт усього нерухомого, який був накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 31-965 від 23.12.2011, виданої виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Гусєвим О.О.
Позов обґрунтовано тим, що під час звернення до нотаріуса з приводу відчуження нерухомого майна, позивач дізнався про наявність зазначеного вище обтяження. Оскільки дата народження позивача відрізняється від тієї, що зазначена у виконавчому провадженні, а також місцем його реєстрації є с. Безручки Полтавського району Полтавської області і в м. Донецьку він ніколи не був, вважає, що виконавче провадження відкрито щодо іншої особи. У позасудовому порядку врегулювати спір не вдалося, оскільки виконавчі провадження та інше майно відділу ДВС знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, а будь-яка інформація щодо сторін виконавчого провадження 31-965 від 23.12.2011 відсутня.
Представник відповідача - Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – надала відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечувала у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити. 

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. 
Судом встановлено, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, значиться арешт усього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 31-965 від 23.12.2011, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Гусєвим О.О.(а.с.7-10).
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає про порушення його прав як власника нерухомого майна, посилаючись на те, що він не є боржником у виконавчому провадженні, тобто арешт накладений помилково.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2026 року у справі № 606/1141/25.
Позивач звернувся до суду з вимогами про зняття арешту з нерухомого майна та припинення реєстрації обтяження, вважаючи, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові у виконавчому провадженні №31-965 від 23.12.2011, з яким у нього повне співпадіння по прізвище, імені та по батькові. 

Отже, обраний зазначений спосіб захисту не є належним способом захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійним.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду Постанова КЦС ВС від 20.03.2024 у справі № 134/154/20 (61-16498 св 23), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами; змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа; характеру його порушення, невизнання або оспорення. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмовув задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту його порушеного права.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -
у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна та припинення реєстрації обтяження – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя:	  	Л.  І.  Стрюк