ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6738/26 Справа № 213/308/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/308/26
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О..
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 квітня 2024 року,
УСТАНОВИВ:

В січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 114376489 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником.
Кредитний договір № 114376489 від 13 січня 2022 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV2VW35 було направлено позичальнику 13 січня 2022 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV2VW35 було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 13 січня 2022 року, після чого відповідач натиснув кнопку, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.
11 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е.
Відповідно до Реєстру прав вимоги б/н від 14 липня 2025 року до Договору факторингу № 11/07/25-Е від 14 липня 2025 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 24 629,60 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, вирішивши питання про розподіл судових витрат, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про те, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» немає права вимагати від ОСОБА_2 сплати заборгованості за Кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, є неправомірними.
Вказує, що з урахуванням визначених строків дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткових угод до нього його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, і такі Реєстри не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів у випадку бажання та необхідності сторін. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги.
Таким чином, Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Договір не визнавався судом недійсним та не є предметом спору у цій справі. І такий Договір залишався чинним на момент укладення Кредитного договору № 114376489 від 13 січня 2022 року.
Тобто, право вимоги за Кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 05 травня 2022 року відповідно до підписання сторонами Реєстру прав вимоги № 175, яким засвідчено передачу права вимоги в повному обсязі. І такий Реєстр підписано вже після укладення між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору 13 січня 2022 року.
Суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи та помилково вважав, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу.
Зазначає, що за умовами договору факторингу передача прав вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього.
Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, то предметом його відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Передача прав вимоги відбулася в межах часових рамок чинності цього договору. При цьому, жодна норма цього договору не обмежує можливість передачі прав вимоги лише тими, які існували на момент укладення договору.
Перехід прав вимоги за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року відбувається в момент підписання сторонами реєстру боржників № б/н.
Вважає, що позивач підтвердив факт переходу права вимоги, надавши відповідні документи.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,що 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 114376489 у формі електронного документу. Сума кредиту – 5 200 грн, згідно п.1.1 Договору; проценти нараховуються за процентною ставкою 0,83 відсотки за кожен день користування кредитом, згідно п.п.1.4.1 Договору. 
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 
Згідно Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, заборгованість відповідача складає 24 134 грн.
30 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії договору закінчується 31 грудня 2024 року.
Згідно Реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року, заборгованість відповідача за вказаним договором складає 24 629,60 грн.
11 липня 2025 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е.
Згідно Реєстру до Договору факторингу № 11/07/25-Е, заборгованость відповідача за вказаним договором складає 24 629,60 грн.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованість, виписки з особового рахунку за кредитним договором, заборгованість становить 24 629,60 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12 629,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовідносини за кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином.
Позивачем ТОВ «ФК «Ейс»» не доведено порушення його прав з боку відповідачки ОСОБА_1 та наявності у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Матеріалами справи встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Пунктом 2.1. цього Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором.
Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку № 1 до Договору.
У подальшому первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до Договору факторингу 1, зокрема: № 19 від 28 листопада 2019 року, відповідно до якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31 грудня 2020 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31 грудня 2021 року № 27 від 31 грудня 2021 року, відповідно до умов якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31 гудня 2022 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31 грудня 2023 року № 32 від 31 грудня 2023 року, згідно якої продовжено строк дії Договору факторингу 1 до 31 грудня 2024 року. Таким чином, Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а сааме в період часу з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. 
05 травня 2022 року, на виконання п. 2.1. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 175, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідачки  ОСОБА_1 за Кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, загальна сума заборгованості 24 134 грн.
Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах електронної справи Витягом з Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .
На підтвердження факту укладення даного договору факторингу та Реєстру відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», Первісним кредитором були передані ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_1 та були долучені позивачем до позовної заяви.
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі Договір факторингу 2). 
Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 2, під правом вимоги розуміється всі права ТОВ «Таліон Плюс» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Пунктом. 1.5 Договору факторингу 2 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. 
Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. 
Відповідно до п. 5.3.3 Договору факторингу 2, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 
ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на виконання Договору факторингу 2, підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
10 липня 2025 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу № 10/07/25-Е.
Згідно Реєстру до Договору факторингу № 10/07/25-Е, заборгованость відповідача за вказаним договором складає 24 629,60 грн.
Дані обставини та докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , адже, сам лише факт укладення Договору факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).
Доведеною є обставина отримання ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором і взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку.
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс» скаладає 24 629,60 грн, з яких: 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 629,60 грн - сума заборгованості за відсотками.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову та апеляційної скарги позивач ТОВ «ФК «Ейс» сплатив 6 656 гривень (2 662,40 грн + 3 993,60 грн) судового збору, вказану суму слід стягнути з відповідача, відповідно до положень п.п.1 п.2 ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю.
Також, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом першої інстанції та 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем надано: акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» на суму 7 000 грн; Додаткову угоду № 25770913283 від 01 вересня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року та Договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано: акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» на суму 6 000 грн.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 13 000 грн є обґрунтованим, а тому колегія суддів стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ейс» судові витрати, понесені на надання професійної правничої допомоги, у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.
Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 114376489 від 13 січня 2022 року, станом на 26 січня 2026 року, у розмірі 24 629 (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн 60 коп, з яких 12 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 12 629,60 грн - заборгованість по неспалченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати понесені на сплату судового збору, за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 656 (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: