ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 р. 	Справа № 440/15511/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039) по справі № 440/15511/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" 
до  Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Позивач товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" (далі позивач, ТОВ "Вигідна Покупка") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві), з наступними вимогами:
визнати протиправними та скасувати рішення про внесення змін до рішення (нь) від 30.04.2025 №04.1-03-42, постанови про накладення штрафу від 13.05.2025 №156/4833, 155/4833, 168/4833, 161/4833, 164/4833, 169/4833, 162/4833, 163/4833, 166/4833, 165/4833, 157/4833, 158/4833, 167/4833, 160\4833, 159/4833, 147/4833, 146/4833, 145/4833, 151/4833, 142/4833, 149/4833, 153/4833, 154/4833, 148/4833, 143/4833, 152/4833, 144/4833, 150/4833, 140/4833, 141/4833, 136/4833, 133/4833, 138/4833, 134/4833, 139/4833, 135/4833, 137/4833 що прийняті Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві. 
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що на момент винесення направлення на проведення перевірки від 11.04.2025 №228-846 (згідно якого здійснена Перевірка стану виконання рішень з 24.04.2025 по 29.04.2025) позивач вже оскаржив висновки відповідача про нерезультативність виконання рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, що були зафіксовані в акті перевірки стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 18.02.2025 №267-79/31 та закріплені в таких актах індивідуальної дії як рішення про внесення змін до рішення (нь) від 20.02.2025 №04.1- 03-14 та постановах про накладення штрафу від 03.04.2025 73/4833, 75/4833, 42/4833, 54/4833, №50/4833, 40/4833, 52/4833, 49/4833, 46/4833, 47/4833, 64/4833, 60/4833, 44/4833, 56/4833, 58/4833, 55/4833, 59/4833, 45/4833, 63/4833, 51/4833, 41/4833, 39/4833, 53/4833, 62/4833, 43/4833, 61/4833, 48/4833, 67/4833, 65/4833, 66/4833, 68/4833, 69/4833, 70/4833, 71/4833, зокрема 07.04.2025 подав до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву з відповідними позовними вимогами, яка одночасно була направлена 07.04.2025 відповідачу. Тобто, відповідач на момент прийняття направлення на проведення перевірки від 11.04.2025 №228-846 (Перевірки стану виконання рішень з 24.04.2025 по 29.04.2025) був проінформований про початок процедури судового оскарження проте все одно продовжив застосовувати до позивача заходи ринкового нагляду. В подальшому, подана 07.04.2025 позовна заява була повернена на підставі ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 (справа № 440/4558/25) з огляду на висновок про самостійність заявлених вимог. Позивач, не погодившись з такими висновками та усвідомлюючи негативні наслідки, що можуть бути зумовлені тривалістю апеляційного оскарження, повторно звернувся з тими ж позовними вимогами до Полтавського окружного адміністративного суду 14.04.2025 (автоматично 14.04.2025 примірник позову було направлено відповідачу). Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі 440/4928/25, розгляд якої триває. Таким чином, питання “результативності виконання” рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів вже було предметом судового розгляду. До ухвалення остаточного рішення суду відповідач зобов`язаний був зупинити провадження у частині оцінки виконання (п. 4 ч. 1 ст. 64 «Закону про адміністративну процедуру»), а не дублювати контрольні дії та не виносити нових рішень з того самого питання, яке вже перебуває на розгляді суду. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.
Визнано протиправними та скасувано рішення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про внесення змін до рішення (нь) від 30.04.2025 №04.1-03-42, постанови про накладення штрафу від 13.05.2025 №156/4833, 155/4833, 168/4833, 161/4833, 164/4833, 169/4833, 162/4833, 163/4833, 166/4833, 165/4833, 157/4833, 158/4833, 167/4833, 160\4833, 159/4833, 147/4833, 146/4833, 145/4833, 151/4833, 142/4833, 149/4833, 153/4833, 154/4833, 148/4833, 143/4833, 152/4833, 144/4833, 150/4833, 140/4833, 141/4833, 136/4833, 133/4833, 138/4833, 134/4833, 139/4833, 135/4833, 137/4833.
Вирішено питання розподілу судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вигідна Покупка" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 26646 (двадцять шість тисяч шістсот сорок шість) гривень 40 ( сорок) копійок.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведення позапланової перевірки стану виконання рішень з 24.04.2025 по 29.04.2025: суперечить імперативним вимогам пункту 4 частини першої статті 64 Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки відповідач був зобов`язаний зупинити адміністративне провадження до вирішення спору судом, а не продовжувати оцінку тотожних обставин; порушує заборону повторного позапланового заходу, встановлену частиною першою Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки здійснена за тими самими фактами та щодо того самого предмета контролю; виходить за межі способу реалізації повноважень, визначених законом, що є несумісним із частиною другою статті 19 Конституції України. Оскаржувані рішення та постанови не відповідають критеріям законності, обґрунтованості та співмірності, визначеним статтями 2 та 6 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі №440/15511/25; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що перевірка та винесені рішення за її результатами, відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України “Про адміністративну процедуру” дія Закону не поширюється на окремі процедури, які регулюються спеціальними законами. Проведення контролю, перевірок, а також прийняття рішень про вжиття обмежувальних заходів регулюється виключно спеціальним законом - №2735-VI, який має пріоритет у застосуванні згідно з принципом lex specialis derogat legi generali. Тому посилання позивача на ч. 4 ст. 64 Закону “Про адміністративну процедуру” є неактуальними та не стосуються. Проведення перевірки стану виконання рішень, висновки за її результатами та застосування обмежувальних (коригувальних) заходів відповідають вимогам спеціального законодавства; здійснені у межах компетенції органу; ґрунтуються на встановлених порушеннях; є необхідними для забезпечення безпечності та відповідності продукції вимогам технічних регламентів.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу положень частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі направлення на проведення перевірки від 13.02.2025 № 79-267 контролюючим органом у період з 13.02.2025 по 18.02.2025 проведено позапланову перевірку стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів (далі — Перевірка виконання 1).
18.02.2025 позивачем на електронну адресу контролюючого органу надіслано інформацію та документи на підтвердження виконання відповідних рішень. Як встановлено з наданих матеріалів, позивач повідомив про усунення встановлених раніше невідповідностей з моменту отримання рішень про застосування обмежувальних заходів.
За результатами аналізу отриманої інформації та огляду наданої продукції представниками відповідача складено акт перевірки від 18.02.2025 № 267-79/31, у якому зроблено висновок про невизнання виконання рішень результативним.
Не погоджуючись із викладеними в акті висновками, позивач 21.02.2025 направив до контролюючого органу письмові заперечення № 21/02/2025-01.
13.03.2025 позивач отримав рішення про внесення змін до рішень від 20.02.2025 № 04.1-03-14, яким фактично підтверджено висновки акта перевірки в частині визнання рішень такими, що не виконані результативно.
28.03.2025 на юридичну адресу позивача надійшли постанови про накладення штрафів від 04.03.2025 № 55/4833, 56/4833, 57/4833, 58/4833, 44/4833, 59/4833, 60/4833, 63/4833, 64/4833, 45/4833, 46/4833, 47/4833, 51/4833, 52/4833, 49/4833, 39/4833, 40/4833, 62/4833, 43/4833,, 61/4833, 42/4833, 41/4833, 48/4833, 50/4833, 53/4833, 54/4833, 67/4833, 65/4833, 66/4833, 68/4833, 69/4833, 70/4833, 71/4833, 74/4833, 74/4833, 75/4833, 72/4833, 73/4833 за невиконання рішень контролюючого органу від 02.01.2025 та 17.01.2025. Зазначеними постановами на позивача накладено фінансові санкції у розмірах 34 000 грн, 68 000 грн та 119 000 грн залежно від конкретного рішення, яке, за висновками відповідача, залишилось невиконаним.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач 07.04.2025 звернувся з адміністративним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду. Ухвалою від 10.04.2025 у справі № 440/4528/25 позовну заяву було повернуто заявнику.
14.04.2025 позивач повторно звернувся до того ж суду з аналогічними позовними вимогами. Ухвалою від 13.05.2025 відкрито провадження у справі № 440/4982/25; розгляд зазначеної справи триває.
На підставі направлення від 11.04.2025 № 228-846 у період з 24.04.2025 по 29.04.2025 контролюючим органом проведено повторну позапланову перевірку стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів (далі — Перевірка виконання 2) за місцезнаходженням контролюючого органу.
За результатами Перевірки виконання 2 складено акт від 29.04.2025 № 846-228/98, у якому висновки співпадають з тими , що викладені в акті від 18.02.2025 № 267-79/31, а саме - про те, що всі рішення мають ступінь виконання “невиконане”, а їх результативність не може бути визнана підтвердженою.
У зазначеному акті як підстави для невизнання виконання результативним наведено, зокрема:
недостатність наданої інформації щодо повернення продукції постачальнику без підтвердження обсягу продукції, що перебувала у розпорядженні та розповсюджувалась у ланцюгу постачання;
відсутність документального підтвердження взаємодії з постачальником, імпортером або виробником щодо тимчасової заборони надання продукції на ринку, її приведення у відповідність та припинення реалізації до моменту усунення невідповідностей.
На підставі вказаного акта 30.04.2025 прийнято рішення № 04.1-03-42 про внесення змін до попередніх рішень, яким підтверджено висновок про нерезультативність їх виконання.
У подальшому, 13.05.2025 відповідачем винесено нові постанови про накладення штрафів за невиконання рішень від 02.01.2025 та 17.01.2025, а саме №156/4833, 155/4833, 168/4833, 161/4833, 164/4833, 169/4833, 162/4833, 163/4833, 166/4833, 165/4833, 157/4833, 158/4833, 167/4833, 160\4833, 159/4833, 147/4833, 146/4833, 145/4833, 151/4833, 142/4833, 149/4833, 153/4833, 154/4833, 148/4833, 143/4833, 152/4833, 144/4833, 150/4833, 140/4833, 141/4833, 136/4833, 133/4833, 138/4833, 134/4833, 139/4833, 135/4833, 137/4833, якими на позивача повторно накладено фінансові санкції.
Не погодившись з відповідними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлено Законом України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції” (далі – Закон України № 2735-VI). 
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлено Законом № 2735-VI.
В розумінні Закону № 2735-VI (згідно ст. 1 цього Закону):
- державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам;
- орган державного ринкового нагляду - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, державний колегіальний орган, що визначається відповідно до цього Закону (далі - орган ринкового нагляду). У разі якщо орган ринкового нагляду здійснює визначені цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" повноваження також через свої територіальні органи, термін "орган ринкового нагляду" позначає також його територіальні органи;
- сфера відповідальності органу ринкового нагляду - перелік видів продукції, затверджений відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України, щодо яких відповідний орган ринкового нагляду здійснює ринковий нагляд.
Статтею 7 Закону №2735 передбачено, що суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції мають право:
1) вимагати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, додержання вимог законодавства;
2) перевіряти наявність у посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд та контроль продукції, наявність службових посвідчень;
3) одержувати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, копії посвідчень (направлень) на проведення перевірок та не допускати їх до проведення перевірок, якщо вони не надали копії таких документів;
4) бути присутніми під час здійснення всіх заходів ринкового нагляду;
5) одержувати в установленому порядку від органів ринкового нагляду і митних органів необхідну, доступну та достовірну інформацію про результати ринкового нагляду і контролю продукції;
6) вимагати від посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд та контроль продукції, забезпечення конфіденційності будь-якої інформації, одержаної під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції, крім випадків, визначених цим та іншими законами України;
7) оскаржувати в установленому законом порядку будь-які рішення, приписи, дії та бездіяльність органів ринкового нагляду, митних органів та їх посадових осіб;
8) звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду;
9) вживати за власною ініціативою заходів щодо запобігання та уникнення ризиків, які становить продукція, що надається ними на ринку, забезпечення відповідності цієї продукції встановленим вимогам та усунення порушень вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»;
10) отримувати безоплатну консультативну допомогу від органу ринкового нагляду з метою запобігання порушенням під час здійснення заходів державного ринкового нагляду;
11) при проведенні планової перевірки не допускати посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, до проведення перевірки характеристик продукції, не зазначеної у відповідному секторальному плані ринкового нагляду.
Суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції користуються іншими правами, визначеними цим Законом, Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», іншими нормативно-правовими актами (у тому числі технічними регламентами).
Частиною 1 статті 8 Закону №2735 встановлено, що обов`язки суб`єктів господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції встановлюються цим Законом, Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», виданими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, технічними регламентами.
Згідно з ч.ч.5-7 ст.8 Закону №2735, суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на запит органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати:
1) суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію;
2) суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.
Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати документацію, визначену частиною п`ятою цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено - протягом десяти років після того, як їм було поставлено відповідну продукцію, та протягом десяти років після того, як вони поставили відповідну продукцію.
У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Відповідно до ст.10 Закону №2735, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Органи ринкового нагляду становлять єдину систему.
Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.
Органи ринкового нагляду здійснюють свої повноваження неупереджено. Забороняється незаконний вплив та втручання у здійснення органами ринкового нагляду своїх повноважень.
Повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».
Органи ринкового нагляду та сфери їх відповідальності визначаються Кабінетом Міністрів України.
З огляду на п.п.4, 11 ч.1 ст.11 Закону №2735, з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.
Статтею 15 Закону №2735 передбачено, що посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право зокрема:
1) проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, перевірки документів та обстеження зразків продукції, відбирати зразки продукції і забезпечувати проведення їх експертизи (випробування);
2) безперешкодно відвідувати, за умови пред`явлення службового посвідчення та направлення на проведення перевірки, у будь-який час протягом часу роботи об`єкта:
а) торговельні та складські приміщення суб`єктів господарювання і місця, зазначені у пункті 2 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок характеристик продукції і перевірок стану виконання суб`єктами господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;
б) місця, зазначені в пункті 3 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок додержання вимог щодо представлення продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, перевірок характеристик продукції та перевірок виконання суб`єктами господарювання приписів і рішень відповідно до частини п`ятої статті 26 цього Закону;
в) місця, зазначені в пункті 4 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок характеристик продукції;
3) вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. За згодою органу ринкового нагляду документи і матеріали, необхідні для здійснення ринкового нагляду, їх копії можуть надаватися йому мовою оригіналу або іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, якщо ця мова є зрозумілою для посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані у строк не більше ніж тридцять робочих днів за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду;
4) вимагати від посадових осіб суб`єктів господарювання та фізичних осіб-підприємців надання у погоджений з ними строк усних чи письмових пояснень з питань, що виникають під час проведення перевірок і вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;
5) складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» та встановлених вимог.
Згідно зі ст.17 Закону №2735, посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд і контроль продукції, зобов`язані:
1) додержуватися вимог цього Закону, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» та виданих відповідно до них нормативно-правових актів;
2) об`єктивно та неупереджено здійснювати ринковий нагляд і контроль продукції у межах повноважень, визначених законами України;
3) дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та декларантами;
4) не перешкоджати під час вжиття заходів ринкового нагляду і контролю продукції здійсненню господарської діяльності;
5) забезпечувати відповідно до вимог цього Закону конфіденційність інформації, одержаної під час здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;
6) пред`являти службові посвідчення, а посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, - також направлення на проведення перевірки;
7) ознайомлювати керівників суб`єктів господарювання, їх заступників або уповноважених ними осіб, фізичних осіб-підприємців та декларантів з результатами перевірок, проведених у межах ринкового нагляду і контролю продукції, у строки, передбачені законодавством;
8) у межах своєї компетенції надавати суб`єкту господарювання безоплатну консультаційну підтримку з питань здійснення ринкового нагляду в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
9) дотримуватися встановлених цим Законом принципів, вимог та порядку здійснення заходів ринкового нагляду;
10) не перешкоджати праву суб`єктів господарювання на законний захист своїх прав та інтересів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Закону №2735, заходами ринкового нагляду є:
1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування);
2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції;
3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;
4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.
У випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», заходи ринкового нагляду вживаються щодо продукції, яка:
1) надається на ринку, в тому числі щодо одиниць чи партій введеної в обіг продукції, що зберігаються на складах виробників (імпортерів);
2) представлена за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб;
3) перебуває під митним контролем у разі призупинення її митного оформлення за результатами контролю продукції.
Статтею 23 Закону №2735 визначено, що під час проведення перевірок характеристик продукції проводиться перевірка документів, у разі необхідності обстеження зразків продукції, за результатами яких приймається рішення про відбір та експертизу (випробування) зразків продукції, про що зазначається в акті, підготовленому відповідно до вимог статті 231 цього Закону.
При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції.
Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.
Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.
Під час проведення перевірок продукції певного виду (типу), категорії та/або групи забороняється перевіряти продукцію іншого виду (типу), категорії та/або групи.
У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції органом ринкового нагляду прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, що є предметом перевірки, такі заходи мають бути вжиті суб`єктами господарювання щодо всіх одиниць продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, які надаються на ринку та є небезпечними, становлять ризик та/або не відповідають встановленим вимогам.
Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.
Перевірки характеристик продукції проводяться:
1) у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання;
2) у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію);
3) за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб;
4) у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції;
5) за місцезнаходженням органу ринкового нагляду.
Під час перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація:
1) декларація про відповідність;
2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією);
3) загальний опис продукції, а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом;
4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю;
5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції;
6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори). Орган ринкового нагляду має право вимагати надання таких документів лише в обсязі, що необхідний для встановлення ланцюга постачання продукції;
7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання;
8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, митними органами, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».
Строк проведення перевірки характеристик продукції не може перевищувати у розповсюджувача цієї продукції чотирьох робочих днів, у виробника такої продукції п`яти робочих днів.
Відповідно до ст. 22 Закону № 2735-VI заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону № 2735-VI органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.
Згідно ч.1-2 ст.23-1 Закону України № 2735-VI Для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/ або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція. На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу. 
У відповідності до ч.1 ст.22 Закону України № 2735-VI заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція. 
Відповідно до ч.5 ст.33 Закону України № 2735-VI будь-який захід щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вживається відповідно до цього Закону або ЗУ “Про загальну безпечність нехарчової продукції”, має бути пропорційним рівню загрози відповідної продукції суспільним інтересам. У рішенні про застосування обмеження чи заборону надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання мають бути зазначені підстави його застосування. 
Згідно з положеннями ч.ч.3,11 цієї ж статті рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/ або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до ст. 34 цього Закону. 
Перевірка стану виконання рішення проводиться відповідно до вимог, встановлених ст.23 цього Закону. За потреби може бути проведено обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір і експертизу (випробування) зразків продукції. 
Під час проведення перевірки стану виконання рішення орган ринкового нагляду встановлює ступінь виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та результативність їх виконання. 
Згідно ст. 36 Закону України № 2735-VI рішення, приписи, дії чи бездіяльність органів ринкового нагляду або їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду відповідно до чинного законодавства України.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне, відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закон України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання та припинення дії адміністративних актів у сфері державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції, які не врегульовані цим Законом, регулюються Закон України "Про адміністративну процедуру".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України “Про адміністративну процедуру” цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів публічної адміністрації з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 64 Закону України “Про адміністративну процедуру” адміністративний орган зобов`язаний зупинити адміністративне провадження, у тому числі на вимогу особи, у разі об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що перебуває на розгляді суду, — до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
На відміну від частини другої статті 64 цього Закону, яка передбачає право органу зупинити провадження у визначених випадках, положення частини першої статті 64 встановлюють імперативний обов`язок адміністративного органу зупинити провадження за наявності передбачених законом умов.
Крім того, частина перша Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" прямо забороняє повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для вже проведеного позапланового заходу.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституція України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також відповідно до статей 2 та 6 Кодекс адміністративного судочинства України суд перевіряє, чи прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а також чи є вони обґрунтованими, пропорційними та прийнятими з дотриманням права особи на справедливу процедуру.
Судовим розглядом встановлено, що підставою для проведення “Перевірки стану виконання 2” (направлення від 11.04.2025 № 228-846) стали висновки відповідача про “нерезультативність виконання” рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, викладені в акті від 18.02.2025 № 267-79/31 та закріплені у відповідних індивідуальних актах.
При цьому на момент винесення зазначеного направлення позивачем ці висновки були оскаржені в судовому порядку.
Щодо вимог апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування Закону України “Про адміністративну процедуру” колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.
П. 3.1. Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року у справі № 1-25/2010 визначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності; обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
15.12.2023 набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру», який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
За визначенням, наведеним у статті 2 цього Закону, адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.
Частинами першою-третьою статті 8 цього Закону передбачають, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 72 цього Закону адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Пункт 4 частини другої статті 87 Закону України «Про адміністративну процедуру» визнає протиправним адміністративний акт, який не відповідає принципам адміністративної процедури.
Частина третя статті 1 Закону України “Про адміністративну процедуру” передбачає, що дія цього Закону не поширюється на окремі процедури, які регулюються спеціальними законами.
Водночас таке положення не означає автоматичного та повного виключення застосування загального адміністративно-процедурного регулювання у сфері, що врегульована спеціальним законом. Йдеться лише про ті аспекти процедури, які безпосередньо і вичерпно врегульовані спеціальним законом.
Частина друга статті 3 Закон України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" прямо встановлює, що відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження, виконання та припинення дії адміністративних актів у сфері державного ринкового нагляду, які не врегульовані цим Законом, регулюються Законом України “Про адміністративну процедуру”.
Отже, сам спеціальний Закон № 2735-VI прямо відсилає до застосування Закону України “Про адміністративну процедуру” у частині, яка ним не врегульована. Така законодавча конструкція виключає можливість довільного ігнорування приписів загального закону під приводом принципу lex specialis derogat legi generali.
Принцип lex specialis застосовується лише за наявності колізії норм, а не для повного усунення дії загального закону у випадку прогалин спеціального регулювання.
Закон № 2735-VI не містить норм, які б визначали порядок зупинення адміністративного провадження у зв`язку з судовим оскарженням прийнятих рішень та регулювали дії органу ринкового нагляду у випадку, коли правомірність його попередніх висновків уже є предметом судового розгляду.
Питання обов`язку адміністративного органу зупинити провадження у разі об`єктивної неможливості його продовження до вирішення спору судом спеціальним законом не врегульоване.
Враховуючи наведене підлягає застосуванню пункт 4 частини першої статті 64 Закону України “Про адміністративну процедуру”, який встановлює імперативний обов`язок адміністративного органу зупинити провадження до набрання законної сили рішенням суду.
Щодо доводів апеляційної скарги, що “проведення контролю, перевірок та прийняття рішень регулюється виключно спеціальним законом” є надмірно розширеним тлумаченням колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Спеціальний закон визначає підстави та види заходів ринкового нагляду, повноваження органів, види обмежувальних заходів, порядок накладення штрафів. Однак він не врегульовує процесуальні гарантії поведінки адміністративного органу у випадку судового оскарження його рішень. Саме тому законодавець передбачив субсидіарне застосування Закону України “Про адміністративну процедуру”.
А отже колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що проведення позапланової перевірки стану виконання рішень з 24.04.2025 по 29.04.2025 суперечить імперативним вимогам пункту 4 частини першої статті 64 Закону України “Про адміністративну процедуру”, порушує заборону повторного позапланового заходу, встановлену частиною першою Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, оскільки здійснена за тими самими фактами та щодо того самого предмета контролю та виходить за межі способу реалізації повноважень, визначених законом, що є несумісним із частиною другою статті 19 Конституції України.
Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про внесення змін до рішень від 30.04.2025 та постанов про накладення штрафу від 13.05.2025.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 по справі №440/15511/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко