САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/675/26
2/206/1176/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

20.05.2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий суддя     Румянцев О.П.,
секретар судового засідання   Богатько Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення особи з квартири та про виключення з ордера на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2026 року позивач звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення особи з квартири та про виключення з ордера на квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він звертається до суду із вказаним позовом, оскільки його батько ОСОБА_2 вже більше 20 років не проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідно до ордеру №1109, виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради від 18 листопада 1985 року ОСОБА_2 має право проживати у зазначеній квартирі, однак зараз він проживає на території Російської Федерації і не планує повертатися до України, щоб проживати із нами однією сім`єю у зазначеній квартирі. Упродовж цього часу ОСОБА_2 не з`являвся у квартирі, не сплачував за комунальні послуги, не утримував майно, не цікавився майновим станом сім`ї. ОСОБА_2 фактично відмовився від права користування житлом і понад 20 років втратив будь-який зв`язок із квартирою та її мешканцями. Він разом із своєю матір`ю постійно проживаю і зареєстрований у цій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Також він має намір приватизувати вказану квартиру, однак на заваді цьому є формальне включення і відповідача до ордера, хоча він фактично у квартирі не проживає і жодного права не реалізує. Крім того, його ця квартира не була приватизована і правом приватизації він не скористався, що свідчить про незацікавленість його у збереженні за ним права користування квартирою. Просить суд виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виключити його з ордеру на вказану житлову квартиру. 
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 15 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання суду невідомі. 
Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступні підстави. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.12)
Ордер №1109 на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , виданий виконавчим комітетом Самарської районної ради від 18 листопада 1985 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.13).
Згідно інформації Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №10/5-1220 від 27.06.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 28.11.1985 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований з 28.11.1985 по 23.12.2004 (а.с.14).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступних висновків. 
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною третьою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною першою статті 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на положення ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач просить виселити відповідача зі спірної квартири, посилаючись на те, що останній понад двадцять років не проживає у ній та перебуває за межами України.
Разом з тим, виселення є способом захисту порушеного права, який застосовується до особи, що фактично займає житлове приміщення або проживає в ньому без належних правових підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом тривалого часу у спірній квартирі не проживає, а тому підстави для його виселення відсутні.
Також не підлягає задоволенню вимога про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно з інформацією Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №10/5-1220 від 27.06.2025 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 28.11.1985 року по 23.12.2004 року.
Отже, на момент звернення до суду відповідач понад двадцять років не був зареєстрований у спірному житловому приміщенні. За таких обставин вимога про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не підлягає задоволенню, оскільки фактично спрямована на встановлення обставини, яка настала ще у 2004 році, а відтак відсутній спір про право, який потребує судового вирішення.
Стосовно вимоги про виключення відповідача з ордера №1109 на право зайняття жилого приміщення слід зазначити наступне. Ордер на жиле приміщення є документом, який посвідчував право особи на вселення до житлового приміщення. Після реалізації такого права шляхом вселення ордер вичерпує свою дію та не є документом, який визначає наявність чи відсутність у особи права користування житлом у майбутньому.
Крім того, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту житлових прав, як виключення особи з ордера на жиле приміщення. Сам по собі факт зазначення особи в ордері не свідчить про наявність у неї права користування житлом та не перешкоджає реалізації прав інших осіб щодо спірного житлового приміщення.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді виключення відповідача з ордера не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає судовому захисту.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 , визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виключення його з ордера на житлове приміщення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення особи з квартири та про виключення з ордера на квартиру – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя  О.П.Румянцев