ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/41/26      Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 33/818/1168/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
потерпілого – ОСОБА_1 ,
представника потерпілого – адвоката Бабаскіна К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 03.03.2026 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_2 визнано винним за ст.ст.124 КупАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок)
Постановою встановлено, що ОСОБА_2 , 05.12.2025 року, приблизно о 22 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку 271Б по пр-ту Героїв Харкова, у м.Харкові, не був уважним за кермом, не стежив за обстановкою, під час перестроювання в ліву смугу, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, на яку мав намір перестроїтись транспортний засіб«Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.2.3б, 10.3 ПДР. Внаслідок дорожньо – транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу з доповненнями на постанову суду першої інстанції в якій він просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції всебічно та в повному обсязі не дослідив усіх обставин справи, оскільки, на думку апелянта, безпідставно відмовив у проведенні автотехнічної експертизи. Разом з тим, ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а також не встановив механізму дорожньо-транспортної пригоди, діям кожного водія та технічної можливості уникнення зіткнення транспортних засобів.
Разом з поданою апеляційною скаргою ОСОБА_2 просив суд апеляційної інстанції призначити автотехнічну експертизу у цій справі. В обґрунтування поданого клопотання з урахуванням поданих уточнень, посилався на те, що судом першої інстанції у задоволенні аналогічного клопотання було відмовлено, а проведення автотехнічної експертизи, на думку апелянта, надасть можливість повно та всебічно дослідити всі обставин цієї справи, які потребують спеціальних знань.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши фактичні обставини, а також відомості, наявні в матеріалах справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку із наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 КУпАП, експерт призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі, коли виникає потреба в спеціальних знаннях.
Судова експертиза- це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (статті 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.
З відомостей клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи вбачається, що єдиною підставою для призначення автотехнічної експертизи є суб`єктивне переконання апелянта у необхідності її проведення, яке грунтується на наявності розбіжностей відомостей, зазначених у схемі дорожньо-транспортної пригоди щодо місця зіткнення транспортних засобів, а також пояснень учасників події. Разом з тим, на думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проведення судової автотехнічної експертизи надасть можливість встановити механізм зіткнення транспортних засобів, враховуючи їх розташування на проїзній частині, швидкість руху та технічні можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди. 
Натомість, потерпілий та його представник заперечували щодо заявленого клопотання, вважали його безпідставним, оскільки, на їх думку, матеріали цієї справи містять усі необхідні відомості для встановлення усіх обставин справи.
З огляду на фактичні обставини цієї справи, а також враховуючи наявні у цій справі відомості, суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи наявно достатньо відомостей для ухвалення судового рішення у цій справі, зокрема: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також пояснень учасників дорожньо-транспортної пригоди, відомості схеми ДТП, а також відеозапис з доданими до нього світлинами. 
За таких обставин, з метою забезпечення апеляційного розгляду у розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи.
До початку апеляційного розгляду ОСОБА_2 через канцелярію суду апеляційної інстанції подав клопотання про розгляд його апеляційної інстанції за його відсутності. Враховуючи відомості цієї заяви, а також правові вимоги, передбачені ст. 268 та ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності належно повідомленого апелянта. Апеляційний розгляд належить провадити за участю осіб, які з`явилися в судове засідання, враховуючи доводи апеляційної скарги, а також наявні у справі відомості.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду приймали участь потерпілий ОСОБА_1 та його представник заперечували щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні. В обґрунтування своїх доводів посилалися на те, що суд повно та всебічно розглянув справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 . Разом з тим, потерпілий ОСОБА_1 зазначив, що рухався лівим рядом та в момент виявлення перешкоди у вигляді транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , який із середньої полоси для руху у попутному напрямку різко, не змінюючи полоси для руху, здійснив маневр повороту ліворуч, чим фактично змусив потерпілого реагувати на зміну обстановки шляхом виконання маневру перестроювання на іншу полосу для руху, яка знаходилась праворуч від транспортного засобу ОСОБА_1 , який при виконання цього маневру здійснив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 .
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог чинного законодавства.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Натомість вина ОСОБА_2 підтверджується наявними у справі відомостями, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1№555550 від 31.12.2025, відповідно до відомостей якого ОСОБА_2 05.12.2025 року, приблизно о 22 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку 271Б по пр-ту Героїв Харкова, у м.Харкові, не був уважним за кермом, не стежив за обстановкою, під час перестроювання в ліву смугу, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, на яку мав намір перестроїтись транспортний засіб«Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п.2.3б, 10.3 ПДР. Внаслідок дорожньо – транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки.
Схемою ДТП встановлено остаточне положення транспортних засобів після настання події дорожньо-транспортної пригоди, а також відомості щодо напрямків руху транспортних засобів. До схеми ДТП долучені також відеозапис та світлини з місця події, як окремо так і в сукупності надають можливість встановити порядок дій водіїв транспортних засобів. Схема дорожньо-транспортної пригоди підписана учасниками події. Схемою ДТП також встановлено пошкодження транспортних засобів учасників події, зокрема: «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження кришки багажника, правий додатковий задній ліхтар, ліве та праве заднє крило, правий задній ліхтар, бампер та глушник; «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_2 отримав пошкодження лобового скла, капота, лівого крила та фари, решітки, переднього бампера, накладки на поріг зліва, ліве переднє колесо.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 (а.с.4) він керував транспортним засобом Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по проспекту Героїв Харкова крайньою лівою смугою для руху та на перехресті з бульваром Б. Хмельницького мав намір рухатись прямо. На перехресті зазначених вулиць помітив, як трансопртний засіб Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 який рухався в середній полосі для руху у попутному напрямку, тобто праворуч від транспортного засобу потерпілого, під`їжджаючи до перехрестя здійснив маневр повороту ліворуч без увімкнення показчика повороту, виїхавши при цьому на смугу для руху автомобілю Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_2 у зв`язку з чим сталося зіткнення.
З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він керуючи транспортним засобом Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався по проспекту Героїв Харкова в середній полосі для руху з допустимою швидкістю та на перехресті з бульваром Б. Хмельницького відчув сильний удар в задню частину його транспортного засобу (а.с. 5 - 6). Внаслідок зіткнення його транспортний засіб було виштовхнуло на газон по ходу його руху ліворуч, а транспортний засіб Tesla Model S зупинився за перехрестям по ходу руху - праворуч. Після огляду транспортного засобу ОСОБА_2 вважав що ОСОБА_1 керував своїм транспортним засобом з перевищення швидкості руху встановленої для відрізку дороги де сталася дорожньо-транспортна пригода, яка на його думку, перевищувала швидкість транспортного засобу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у 1.5 – рази.
З відомостей рапорту поліцейського С. Крячко (а.с. 7) вбачається, що 05.12.2025 було отримано виклик про те, що на перехресті проспекту Героїв Харкова та бульвару Б. Хмельницького відбулася дорожньо-транспортна пригода без травмованих. Прибувши на місце події було зокрема встановлено учасників події, отримано від них пояснення, а також складено схему ДТП. У зв`язу із розбіжностями у поясненнях учасників події було прийнято рішення направити матеріали про адміністративне правопорушення на доопрацювання до ВРОМ ДТП в Харківській області.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_2 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у справі.
За таких обставин, відомості, які є наявними у матеріалах цієї справи у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що ОСОБА_2 не стежив за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну чим порушила вимоги п. 2.3 б, а також порушив правила перестроювання, не надавши перевагу у русі транспортному засобу, що рухався у попутному напрямку по тій самій смузі, на яку водій мав намір перестроїтись, чим порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги щодо відмови у призначенні судової автотехнічної експертизи є суб`єктивними у зв`язку із наведеними вище обставинами, яким суд апеляційної інстанції надав під час розгляду відповідного клопотання.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а також не встановив механізму дорожньо-транспортної пригоди, діям кожного водія та технічної можливості уникнення зіткнення транспортних засобів належить вважати суб`єктивними з огляду на наступне.
Правовими приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи викладене, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкту владних повноважень. На патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.
Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення, а також в межах тих обставин, яких вимагає обстановка, що склалася. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що визнаючи особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, суди застосовують стандарт доказування «поза розумним сумнівом», принципи якого неодноразово визначалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, у справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
При цьому, належить врахувати, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», параграфи 29–30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Правові приписи пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України»).
З відомостей матеріалів цієї справи вбачається, що судом першої інстанції була надана правова оцінка всім наявним у справі доказам. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно не надання, на думку апелянта, розлогого обгрунтування судом першої інстанції оскаржуваного рішення не свідчить про його невмотивованість, а також про неповноту судового розгляду та не спростовує вини ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.
Натомість, відомості які були досліджені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції у своїй сукупності надають переконливих підстав встановити винність ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.3 «б» та п. 10.1 Правил дорожнього руху, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, відповідальність за яку передбачена ст. 124 КУпАП.
Так, з відомостей схеми дорожньо-транспортної пригоди, а також пояснень учасників справи, відеозапису та світлин, доданих до матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Tesla Model S, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по проспекту Героїв Харкова крайньою лівою смугою для руху та на перехресті з бульваром Б. Хмельницького, маючи намір рухатись прямо, виявив перешкоду у виді транспортного засобу Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . В той же час, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався по проспекту Героїв Харкова в середній полосі для руху з допустимою швидкістю та на перехресті з бульваром Б. Хмельницького відчув сильний удар в задню частину його транспортного засобу. При цьому належить врахувати, що відбиток на дорозі загального користування, який з урахуванням відомостей схеми ДТП в частині пошкодження транспортних засобів, належить автомобілю Tesla Model S у якого внаслідок зіткнення було пошкоджено переднє ліве колесо, знаходиться правіше розділовій смуги лівої та середньої полоси дороги загального користування, тобто на смузі руху Hyundai Sonata. Таким чином вбачається, що перед зіткненням Tesla Model S їхав ліворуч від автомобіля Hyundai Sonata, а в момент зіткнення та після нього транспортні засобу змінили розташування між собою. Разом з тим, з відомостей щодо пошкодження транспортних засобів вбачається, що транспортні засоби контактували передньою лівою частинами (Tesla Model S) та правою задньою (Hyundai Sonata). Ці відомості, вочевидь надають можливість встановити місце зіткнення транспортних засобів, яке фактично розташовано на полосі для руху Hyundai Sonata з якої водій ОСОБА_2 перестроювався ліворуч у попутному напрямку, а також механізм утворення дорожньо-транспортної пригоди, зазначений вище.
Ці обставин фактично свідчать про порушення ОСОБА_2 вимог 2.3 «б» та 10.3 Правил дорожнього руху, що спричинили дорожньо-транспортну пригоду, та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Разом з тим, враховуючи фактичні обставини цієї справи, а також апеляційні доводи ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вважає, що дії інших учасників дорожньо-транспортної пригоди, навіть при порушенні ними вимог Правил дорожнього руху, в будь-якому разі не зменшують вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення вимог цих Правил в конкретній справі, оскільки така особа несе окрему особисту відповідальність за скоєне саме нею правопорушення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.3(б) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі
Відповідно до вимог п. 10.3 ПДР, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.3б, 10.3, Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення авто технічної експертизи відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 03 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков