У х в а л а
16 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 190/1598/22
Провадження № 61-12673ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Войтенко Катерина Володимирівна (далі - адвокат),
на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року 
у справі за позовом скаржника до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) і 
в с т а н о в и в:
1. У листопаді 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 7,63 умовних кадастрових гектарів із земель запасу, що перебували в колективній власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка», розташованих на території Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області.
2. 31 січня 2023 року П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.
3. 30 липня 2025 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив рішення, згідно з яким скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову.
4. 25 серпня 2025 року адвокат в інтересах скаржника вперше подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначену постанову.
5. 4 вересня 2025 року Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк з дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав зазначити відомості про наявність або відсутність у нього і його адвоката електронного кабінету, сплатити судовий збір за формулою 1 % х вартість земельної частки (паю) х 200 % та надати докази, які підтверджують ціну позову на день подання позовної заяви.
6. 30 вересня 2025 року Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржнику. Мотивував тим, що останній не надав доказів вартості майна та сплати судового збору за вимогою майнового характерупро визнання права на земельну частку (пай).
7. 13 жовтня 2025 року адвокат в інтересах скаржника повторно сформувала у системі «Електронний суд» (вх. № 31167/0/220-25 від 13 жовтня 2025 року) касаційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 травня 2025 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, постанову цього суду від 30 липня 2025 року та залишити в силі рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області. 14 жовтня 2025 року адвокат в інтересах скаржника подала поштою до Верховного Суду касаційну скаргу, однакову за змістом до попередньої. Тому Верховний Суд розглядає їх як одну.
8. 1 грудня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій обґрунтувати причини зволікання з повторним поданням касаційної скарги після її повернення, надати докази надсилання копії касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідачу, розрахувати самостійно розмір судового збору на підставі документів, які можуть підтвердити дійсну вартість спірного майна, за формулою: вартість х 1 % х 200 %, та сплатити його.
9. 18 грудня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 38418/0/220-25 від 19 грудня 2025 року), у якій пояснила причини зволікання з повторним поданням касаційної скарги після її повернення. До заяви додала опис вкладення до цінного листа, згідно з яким відправила на адресу відповідача копію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами. Для підтвердження ціни позову надала відповідь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16 грудня 2025 року, згідно з якою станом на 1 січня 2025 року вартість 1 га ріллі у Дніпропетровській області становила 35 609,06 грн, а вартість 5,05 умовних кадастрових гектарів земельної частки (паю) відповідно до Технічної документації по паюванню земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка» станом на 1997 рік - 17 360,00 грн. Адвокат вважала, що, виходячи з останньої суми, скаржник, сплативши 10 вересня 2025 року 1 985,00 грн судового збору, сплатив його повністю, бо такий розмір становить, на її думку, 1 587,84 грн.
10. 29 січня 2026 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на п`ять днів строк на усунення недоліків касаційної скарги з дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав розрахувати розмір судового збору за подання касаційної скарги самостійно, взявши за основу для визначення ціни позову визначену вартість 1 умовного кадастрового гектара з його індексацією за всі роки чи вартість 1 га ріллі у Дніпропетровській області, та доплатити судовий збір (вартість х 1 % х 200 % х 0,8 - 1 985,00 грн). Мотивував так:
- згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області станом на 1 січня 2025 року вартість 1 га ріллі у Дніпропетровській області становила 35 609,06 грн, а відповідно до Технічної документації по паюванню земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка», затвердженої розпорядженням голови П`ятихатської районної державної адміністрації від 26 травня 1997 року № 241-р, вартість 5,05 умовних кадастрових гектарів земельної частки (паю) цього підприємства станом на 1997 рік становила 17 360,00 грн;
- сума 17 360,00 грн не могла бути ціною позову скаржника, оскільки, по-перше, він просив суд визнати право на земельну частку (пай) Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка» у розмірі 7,63 умовних кадастрових гектарів, що суттєво перевищує розмір земельної частки (паю) цього підприємства відповідно до зазначеної технічної документації 1997 року, а, по-друге, ціна позову визначається на день подання позову у 2022 році, а не на час виготовлення такої документації у 1997 році. Отже, ціна позову у цій справі мала б становити: вартість 1 умов. кад. га земельної частки (паю) станом на листопад 2022 року х 7,63 умов. кад. га х 1 %.
11. 10 лютого 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» заяву про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 4067/0/220-26 від 10 лютого 2026 року) та заяву про усунення недоліків такої скарги (вх. № 4118/0/220-26 від 11 лютого 2026 року). До останньої додала, зокрема, лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10 лютого 2026 року, згідно з яким вартість 5,05 умовних кадастрових гектарів земельної частки (паю) відповідно до Технічної документації по паюванню земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка» станом на 1997 рік становила 17 360,00 грн, а станом на 1 січня 2022 року - 85 845,20 грн. Адвокат вважала, що, виходячи з останньої суми, скаржник, сплативши 10 вересня 2025 року 1 985,00 грн судового збору, сплатив його повністю, бо такий розмір становить, на її думку, 1 587,84 грн.
12. 16 лютого 2026 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на п`ять днів строк на усунення недоліків касаційної скарги з дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав розрахувати розмір судового збору за подання касаційної скарги самостійно, взявши за основу для визначення ціни позову визначену вартість 1 умовного кадастрового гектара з його індексацією за всі роки чи вартість 1 га ріллі у Дніпропетровській області, та доплатити судовий збір (вартість х 1 % х 200 % х 0,8 - 1 985,00 грн). 
13. 1 березня 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 6373/0/220-26 від 2 березня 2026 року), у якій зазначила, що згідно з доданою до заяви відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області станом на 1 січня 2022 року вартість 5,05 умовних кадастрових гектарів земельної частки (паю) Колективного сільськогосподарського підприємства «Лозуватка» становив 85 845,20 грн. З огляду на це адвокат визначила, що вартість одного умовного кадастрового гектара становить 16 999,05 грн (85 845,20 грн / 5,05), а тому ціна позову становить 7,63 га х 16 999,05 грн = 129 702,75 грн, а розмір судового збору - 2 075,24 грн.
14. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
14.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
14.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
14.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
14.4. Предметом позову є визнання майнового права на земельну частку (пай). Ціна позову становить 129 702,75 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000,00 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
14.5. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Верховний Суд в ухвалах від 29 січня 2026 року (пункт 7.10) і від 16 лютого 2026 року (пункт 9.7) звернув увагу скаржника й адвоката на те, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
14.6. Адвокат ні у касаційній скарзі, ні у заявах про усунення недоліків останньої не зазначила випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
15. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
15.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
15.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
15.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
15.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
15.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
15.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не навів. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).
2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко