Єдиний унікальний номер 204/12767/25

Єдиний унікальний номер 204/12767/25
 
Провадження № 2/205/2081/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2026 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра із Чечелівського районного суду міста Дніпра за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року клопотання ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про витребування доказів було задоволено.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02 червня 2026 року вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 22 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» було укладено електронний договір № 1620108 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 5 500 грн. строком на 360 днів і сплатою платежів за відсотками кожні 30 днів. Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Слон Кредит». ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 . Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору. Знижена процентна ставка становить 1,125 % на день та застосовується у період лояльності. 21 червня 2024 року ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором в частині здійснення оплати процентів та тіла кредиту згідно з графіком платежів не виконала, надалі оплату за кредитним договором не здійснила. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року станом на 27 червня 2025 року становить 37 785 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 29 535 грн. і пені у розмірі 2 750 грн. 27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27062025, згідно з умовами якого клієнт відступив, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги, у тому числі за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення на його електронну пошту відповідного повідомлення та вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яку відповідачем залишено без задоволення. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року у розмірі 37 785 грн., а також витрати судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» було укладено електронний договір № 1620108 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 5 500 грн. строком на 360 днів і сплатою платежів за відсотками кожні 30 днів (а.с. 80-84).
Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Слон Кредит», затверджених наказом директора № 10-КД від 19 квітня 2024 року і розміщених на офіційному сайті https://sloncredit.ua.
Згідно з п.п. 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 5 500 грн., строк кредиту 360 днів, тип процентної ставки фіксована.
Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,5 % на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
Згідно з п. 3.1 кредитного договору № 1620108 від 22 травня 2024 року нарахування процентів за кредитним договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
22 травня 2024 року ТОВ «Слон України» здійснило зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 500 грн. (а.с. 94), що також підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», наданій на виконання ухвали судді про витребування доказів.
ОСОБА_1 оплату заборгованості за договором не здійснила, свої зобов`язання за кредитом не виконує, тому станови на 27 червня 2025 року, розмір заборгованості, як стверджує позивач, становить 37 785 грн. (а.с. 90). 
27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27062025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набула право грошової вимоги за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 (а.с. 14, 51-54, 60).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» відповідача було повідомлено шляхом направлення на адресу електронної пошти, зазначену при укладенні кредитного договору № 1620108 від 22 травня 2024 року (а.с. 88).
Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом М442 (а.с. 84), який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та підписи сторін», а також додатках до кредитного договору про сукупну вартість кредиту, та паспорті споживчого кредиту – з кодом Х099 (а.с. 87).
Таким чином, між ТОВ «Слон Кредит» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на умовах фінансового кредиту.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року у розмірі у розмірі 37 785 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 29 535 грн. та штрафу у розмірі 2 750 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних в цій частині.
Позичальник, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Слон Кредит», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Отже, положення кредитного договору щодо різних відсоткових ставок не відповідають загальним засадам цивільного законодавства про договір щодо справедливості, добросовісності, розумності його умов.
Таким чином, суд приходить до висновку про зменшення розміру відсотків за користування кредитом із 29 535 грн. до розміру тіла кредиту – 5 500 грн.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка ОСОБА_1 добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року у розмірі 13 750 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 5 500 грн. і штрафних санкцій у розмірі 2 750 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
З приводу вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати  на професійну правничу допомогу ; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги, копію акту наданих послуг (правничої допомоги), копію детального опису наданих послуг до акту наданих послуг (правничої допомоги) від, копію ордера. Розрахунково-касових документів, які би свідчили про понесені позивачем витрати на правничу допомогу до матеріалів справи стороною позивача долучено не було.
Таким чином, оскільки стороною позивача не було доведено належними докази, що витрати у розмірі 10 000 грн. було понесені позивачем відповідно до договору про надання правової допомоги, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. задоволенню не підлягають.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 95).
З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 881 грн. 51 коп. (13 750 грн. х 2 422 грн. 40 коп. / 37 785 грн. = 881 грн. 51 коп.).
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», складає 14 631 грн. 51 коп. (13 750 грн. + 881 грн. 51 коп. = 14 631 грн. 51 коп.).

На підставі викладеного, керуючись п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 12, ч. 1 ст. 13 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 525, 526, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1048, ст.ст. 1050, 1077 ЦК України, ч. ч. 1, 3 ч. 3 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2) заборгованість за кредитним договором № 1620108 від 22 травня 2024 року у розмірі 13 750 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, процентів за користування кредитом у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень і штрафних санкцій у розмірі 2 750 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, а також судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривні 51 коп., а всього 14 631 (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять одна) гривню 51 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: