ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
22 квітня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/755/25 	

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.  
при секретарі судового засідання Касюдик О.О.
розглянув справу
за позовом Фізичної особи - підприємця Данилюка Богдана Володимировича
до відповідача Фізичної особи - підприємця Лядецької Любомири Зіновіївни
про стягнення 177 670 грн збитків 
за участі представників:
позивача: Бондаренко Г.А., адвокат (в режимі відеоконференції); Данилюк Б.В.
відповідача: Ленько Р.І., адвокат. 
Суть справи:
До Господарського суду Тернопільської області через систему "Електронний суд" поступила позовна заява Фізичної особи - підприємця Данилюка Богдана Володимировича до Фізичної особи - підприємця Лядецької Любомири Зіновіївни про стягнення збитків. 
Судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні представником та позивачем, останній посилається на те, що його контрагентом порушені договірні умови у орендних правовідносинах, зокрема використання відповідачем приміщення не за цільовим призначенням, приведення його у незадовільний стан, здійснення реконструкції і технічного переобладнання об`єкту оренди без письмового дозволу орендодавця. 
Відповідач відзиву на позов не подав, однак його представник у судовому засіданні проти позову заперечив усно, стверджуючи, що оскільки спірний договір укладено на строком на три роки то він підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність у даному випадку нотаріального посвідчення робить такий правочин нікчемним. 
Справа розглядалась з технічною фіксацією (звукозапис) судового процесу відповідно до ст. 222 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2021 між Фізичною особою - підприємцем Данилюком Б.В. (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Лядецькою Л.З. (Орендар) було укладено договір оренди, згідно з п.1.1. якого Орендодавець приймає на себе зобов`язання передати в строкове платне користування Орендарю нежитлове приміщення загальною площею 56,5 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Руська, 15 прим. 13 (об`єкт оренди).
Об`єкт оренди використовуватиметься Орендарем в якості приміщення офісу для здійснення останнім господарської діяльності (п.1.2 угоди).
Відповідно до п.п.3.2 та 3.3 правочину Орендодавець має право вимагати від Орендаря використання об`єкта оренди виключно за призначенням, вказаним у п.1.2. цього договору, а Орендар, у свою чергу, зобов`язаний використовувати об`єкт оренди виключно за призначенням та забезпечувати здійснення заходів щодо підтримання об`єкта оренди у стані не гіршому, ніж на момент укладання цього договору, з урахуванням нормального фізичного зносу об`єкта оренди. 
Орендар має право здійснювати заходи щодо поліпшення об`єкта оренди (реконструкцію, технічне переобладнання тощо) тільки з письмового дозволу Орендодавця (п.3.4 угоди).
Згідно з п. 4.2 договору фактична передача об`єкта оренди у користування Орендаря здійснюється Орендодавцем з моменту підписання сторонами цього договору та Акту №1 прийому - передачі об`єкта оренди.
Відповідно до п.п.4.5, 4.6, 4.7 угоди не пізніше ніж за 10 днів до моменту закінчення строку дії цього договору Орендар повідомляє Орендодавця про день фактичного повернення об`єкта оренди Орендодавцю. Об`єкт оренди вважається повернутим Орендодавцю з моменту підписання сторонами Акту №2 прийому - передачі об`єкта оренди, який складається не пізніше останнього дня дії договору в двох примірниках - по одному примірнику для кожної із сторін, і є підставою припинення права Орендаря користуватися об`єктом оренди. Якщо будь - яка із сторін безпідставно ухиляється від підписання цього Акту, об`єкт оренди вважається повернутим у день закінчення строку оренди. Об`єкт оренди передається (повертається) Орендодавцю з усіма поліпшеннями, здійсненими Орендарем. 
Сторони домовились, що розмір орендної плати складає 19 000 грн за календарний місяць. У день підписання Акту прийому - передачі об`єкта оренди Орендар сплачує за перший та останній місяці оренди. Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати. Усі витрати за користування комунальними послугами компенсуються Орендарем згідно виставлених Орендодавцем рахунків. 
Згідно з п.8.2. строк оренди починається з 01.08.2021 і закінчується 01.08.2024.
Відповідно до п.п.10.5., 10.6 угоди, сплата винною стороною визначених цим договором та/або чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати, за вимогою іншої сторони, у повному обсязі збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки та/або упущену вигоду), а відшкодування збитків не звільняє винну сторону від обов`язку виконати взяте на себе за цим договором зобов`язання у повному обсязі. Сторона, що порушила договір, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням (реальні збитки та/або упущену вигоду), незалежно від вжиття іншою стороною будь - яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшенню збитків, окрім випадків, коли остання своїм винним (умисно або необережним) діянням сприяла настанню або збільшенню збитків. 
На підтвердження факту передачі в оренду приміщення, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 15, прим.13 сторонами підписано Акт №1 прийому-передачі об`єкта оренди від 01.07.2021. Разом з приміщенням в оренду також здається наступне майно, яке знаходиться в приміщенні, що орендується: газовий котел, лічильники води, газу, електроенергії, блок управління охоронної та пожежної сигналізації з датчиками руху, сантехніка: унітаз, умивальник. На момент прийому-передачі в акті зафіксовані показники лічильників (світло, газ).
Відповідач фактично здійснював користування об`єктом оренди, сплачуючи орендну плату та комунальні платежі.
Однак, як стверджує позивач, Орендар в порушення п.9.4 договору без будь-якого повідомлення виїхав з приміщення, залишивши його у незадовільному стані, а з 01 серпня 2025 перестав платити орендну плату.
При цьому варто відзначити , що за досягнутими контрагентами домовленостями, Орендар сплачує орендну плату не пізніше 5-го числа поточного місяця, за який проводиться орендна плата (п.п. 6.1., 6.2., 6.3 договору). Тобто, за серпень 2025 відповідачем мала б бути оплачена орендна плата до 05.08. 2025. 
Однак, 01 серпня 2025 року комісією в складі 3-ох осіб Ратнюк Л.П., Куленич Г.В., Ратнюк В.В. було складено Акт про залишення приміщення Орендарем, в якому зазначено, що Орендарем без письмового дозволу Орендодавця були здійснені поліпшення: встановлено перестінки, зроблено додатковий кабінет, на стелі зроблені додаткові рейки, на підлозі до плитки приклеєний лінолеум, всередині кімнати – латка з лінолеуму, в стінах пробито багато дірок (де кріпились вітражі, меблі тощо), демонтовано плінтус. Станом на 01 серпня 2025 року після того, як Орендар звільнив приміщення та виїхав, стан приміщення незадовільний, приміщення не може використовуватись без приведення його в належний стан.
Позивач вказує, що після того, як Орендодавець оглянув об`єкт оренди для з`ясування умов користування цим приміщенням Орендарем, з`ясувалось, що Орендарем в Об`єкті оренди було відкрито магазин Оптика та медичну клініку окуліста, хоча відповідно до п.1.2 договору цільове призначення об`єкту оренди – під використання офісу для здійснення господарської діяльності.
Для приведення об`єкту оренди в належний стан, Орендодавець залучив фахівців, придбав матеріали та сплатив за виконані ремонтні роботи в загальній сумі 45 057,20 грн.
В подальшому позивач звернувся до ТОВ "Фірма "Гудвіл" (як Оцінювача), уклав з цим Товариством договір на надання послуг №157/2025 від 27 листопада 2025 року, відповідно до якого Оцінювач надав послуги щодо проведення незалежної оцінки для встановлення та відшкодування матеріального збитку, завданого позивачу (Замовнику, орендодавцю) після передачі в оренду торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до Висновку від 12 грудня 2025 року ринкова вартість відшкодування матеріального збитку, завданого орендодавцю, після передачі в оренду торгово-офісного приміщення, загальною площею 56,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 з врахуванням фізичного зносу становить 171 170 грн.
За надання послуг позивач сплатив Оцінювачу 6500 грн.
Таким чином позивач стверджує, що сума завданих відповідачем збитків складає 177 670 грн (171 710 + 6 500).
З метою врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач звернувся до відповідача з претензією від 28.08.2025 про сплату протягом 7 днів 169 670,70 грн вартості матеріалів та робіт з приведення приміщення у відповідний стан. Також позивач просив повідомити дату, коли ФОП Лядецька Л.З. зможе з`явитись для підписання акту повернення приміщення з оренди.
Однак, відповідач жодної відповіді на претензію не надав. 
В подальшому позивач надіслав відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 21.10.2025, яке було отримано останнім 11.11.2025. 
Наведені обставини слугували підставою для звернення суб`єкта господарювання до суду із відповідним позовом.
Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позов слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. 
Предметом даного позову є стягнення з відповідача збитків, спричинених ним внаслідок приведення орендованого приміщення у незадовільний стан та здійснення реконструкції та технічного переобладнання без дозволу Орендодавця. 
Частинами першою, другою статті 759 ЦК України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 
Водночас, відповідно до частини першої статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.
Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 ЦК України).
Наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця (ст.779 ЦК України).
У спірних правовідносинах, з огляду на визначені Орендодавцем підстави цього позову, предметом доказування є:
- обставини щодо самовільної реконструкції та технічного переобладнання приміщення, пошкодження орендованого майна відповідачем;
- обставини щодо здійснених позивачем ремонтних робіт в орендованому приміщенні внаслідок його пошкодження відповідачем;
- обставини , які свідчать про наявність складу правопорушення в діях Орендаря.
Так, як вбачається з умов договору оренди від 22.06.2021, стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду придатне для використання у відповідності до мети оренди, визначеної у п.1.2. договору (п.4.1.). Між сторонами підписано Акт №1 приймання-передачі об`єкта оренди від 01.07.2021, яким засвідчено, що передане приміщення відповідає вимогам, які ставилися Орендарем. Отже, претензій обох сторін щодо стану орендованого нерухомого майна не було. 
Разом з тим, представник відповідача у судовому засіданні заявив, що договір оренди від 22.06.2021 є нікчемним, оскільки укладений строком на три роки, але не посвідчений нотаріально.
В свою чергу, суд звертає увагу, що в силу частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Водночас, у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 
За вказівками законодавця , що викладені у ч.2 ст.793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, 
При цьому, частинами першою, другою статті 220 ЦК України унормовано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Разом з тим, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Варто відзначити, що у спірних правовідносинах причини та обставини відсутності нотаріального посвідчення спірного договору оренди не є предметом розгляду цієї справи. Окрім цього, хоч контрагентами спірний договір і було укладено 22.06.2021, однак ними у п.8.2 цієї угоди передбачено, що строк оренди починається з 01.08.2021, а не 22.06.2021. 
При цьому суд враховує, що учасниками цього справи не заперечується передача нерухомого майна ФОП Данилюком Б.В. в платне користування ФОП Лядецькій Л.З. та використання Об`єкта оренди останньою з моменту підписання Акта №1 прийому-передачі об`єкта оренди від 01.07.2021.
До того ж судом встановлено не лише фактичне використання суб`єктом господарювання майна, що є предметом договору оренди, у спірний період, а й сплату ним орендних платежів. 
З приводу подібних правовідносин , Верховний Суд у постанові від 17.09.2024 по справі №906/1423/20 зазначив, що відсутність нотаріального оформлення договору не спростовує факт передачі нерухомого майна в оплатне користування, тому до зазначених правовідносин слід застосовувати загальні положення ЦК України щодо найму (оренди) нерухомого майна.
Крім цього, сплата орендних платежів орендарем після 01.08.2024, неповернення Орендарем орендованого майна за актом прийому - передачі позивачу та відсутність заперечень щодо орендних правовідносин від Орендодавця, дає суду підстави для висновку про те, що контрагентами було досягнуто згоди про продовження дії договору найму на новий строк. 
І в будь-якому разі суд відзначає, що якщо Орендарем майно отримане в належному технічному стані , однак в подальшому ним приведене у незадовільний стан, то за наявності належних та допустимих доказів цього, останній має нести встановленому законом цивільно-правову відповідальність. 
Так, згідно з приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
При цьому саме на позивача (Орендодавця) покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди (Орендаря) та причинний зв`язок такої поведінки із заподіюваною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі №908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
Верховний Суд акцентує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на її думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи покладений на господарський суд.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Як вже зазначалось вище, актом приймання-передачі об`єкта оренди від 01.07.2021, підтверджується, що претензій щодо стану нерухомого майна зі сторони Орендодавця і Орендаря не було. Однак, вказаний акт, на думку суду, має невизначений характер, оскільки не містить конкретизованого формулювання усіх характеристик приміщення, яке передавалось в оренду. Тобто, вiдомостi, якi мiстяться в цьому акті приймання - передачi об`єкта оренди, є недостатньо інформативними та не дають змоги суду оцiнити в повному обсязі стан орендованого відповідачем приміщення, на момент його передачі. 
Зокрема, як на доказ відсутності перестінків , позивач посилається на дані Технічного паспорта приміщення. Однак, сама лише відсутність цих даних у технічному паспорті не свідчить про те, що вони були облаштовані саме відповідачем. Адже у акті прийому-передачі від 01.07.2021 немає жодних посилань ні на цей паспорт, ні на конфігурацію приміщення, яке фактично передається в оренду.
Крім того, суд критично оцінює відомості, що викладені у акті залишення приміщення орендарем від 01.08.2025. Адже останній складений сторонніми особами, без участі представників Орендодавця та Орендаря. 
Так, суд відзначає, що за поясненнями позивача орендні правовідносини між контрагентами були припинені лише 11.11.2025 року після отримання відповідачкою повідомлення про відмову орендодавця від договору оренди.
Відтак, огляд приміщення орендодавцем в силу п.3.3 договору міг бути здійсненим 01.08.2025 року виключно за попередньою згодою Орендаря. Всупереч цьому, Орендодавець надав доступ до приміщення стороннім особам без відома Орендаря, які не маючи для цього жодних повноважень та правових підстав вказали на самовільну реконструкцію, технічне переобладнання орендованого приміщення та приведення його до незадовільного стану саме відповідачем.
Більше того, з матеріалів справи та пояснень позивача наданих у судовому засіданні вбачається, що ним у серпні 2025 року придбано будівельні матеріали; залучено для демонтажних та ремонтних робіт відповідних фахівців, які виконали роботи з приведення Об`єкту оренди в належний стан. Саме вказані працівники, за поясненнями позивача, що надані ним у судовому засіданні, впродовж ремонту здійснювали фото- фіксацію допущених відповідачем пошкоджень орендованого майна. Як наслідок суд констатує, що долучені до матеріалів справи фотографії, які зроблені особами, котрі здійснювали ремонтні роботи у серпні 2025 року, також не можуть являтися доказами заподіяння шкоди майну Орендодавця саме відповідачем.
Цими особами були проведені наступні роботи: демонтаж стіни та вивіз сміття, здійснено демонтаж стелі, придбано матеріал та здійснено монтаж нової стелі, здійснено шпаклювання – фарбування стін (після демонтажу стіни отвори залишені від кріплення вітражів, меблів), придбано матеріали для фарбування, здійснено монтаж плінтусів та фарбування, здійснено відкриття вхідних рулетів, здійснено вивіз сміття після ремонту стелі, здійснено прибирання після ремонту, здійснено демонтаж та заміну плитки 59 кв. м, оплачено роботу з заміни та демонтажу плитки. На підтвердження оплати проведених робіт позивачем надано наступні документи: платіжна інструкція від 23.08.2025 на 9500,00 грн (заміна стелі амстронг (демонтаж, монтаж) за адресою вул. Руська, б.15, пр.13), платіжна інструкція від 23.08.2025 на 1800,00 грн (за вивіз сміття (стелі) за адресою вул. Руська, б.15, пр.13), платіжна інструкція від 23.08.2025 на 1100,00 грн (за фарбування плінтусу за адресою вул. Руська, б.15, пр.13), чек касового апарату від 21.08.2025 на 5198,90 грн (придбання для ремонту валик, ручка для валика, стусло пластмасове, ґрунтовка, фарба, клей-герметик, пензель тощо), чек касового апарату від 23.08.2025 на 9767,80 грн (придбано плиту, підвісної стелі, фарби, барвник), чек касового апарату №000133078 00184 від 20.08.2025 на 209,00 грн (придбано фарбу, 5 кг шпаклівки акрилової), чек касового апарату №000133077 від 20.08.2025 на 67,20 грн (придбано шліфувальний папір), чек касового апарату №000133085 00191 на 123,00 грн (придбано ножівку по металу 300 мм сталь), видаткова накладна РрЗ/TR-0033305 від 20.08.2025 та чек касового апарату від 20.08.2025 (придбано плиту підвісної стелі, профіль KRAFT Fortis T-24, профіль KRAFT NOVA T-24, профіль пристінний KRAFT, стержень закріплюючий, стержень з запином (гачок), пружинний підвіс) на 13155,80 грн, заявка на доставку Усл/TR-0002088 від 20.08.2025 (заявка здійснена працівником орендодавця, адреса доставки матеріалів – м. Тернопіль, вул. Руська, буд.15) та чек касового апарату на 649,00 грн - доставка придбаних матеріалів, платіжна інструкція від 24.08.2025 на 3500,00 грн (прибирання після ремонту за адресою вул. Руська, б.15, пр.13), всього 45057 грн 20 коп.
Однак, на переконання суду зазначені докази свідчать лише про те, що позивачем без відома Орендаря надано доступ до орендованого приміщення стороннім особам, які на власний розсуд провели ремонтні роботи у цьому приміщенні. Однак, ні один із цих доказів не свідчить про те, що всі ці ремонтні роботи були зумовлені протиправної поведінкою відповідача та вказувати на те, що шкоду майну було завдано саме приватним підприємцем Лядецькою Л.З., а не кимсь іншим.
Також, в обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилаються на Звіт про оцінку майна відшкодування матеріального збитку завданого орендодавцю, після передачі в оренду торгово - офісного приміщення, загальною площею 56,5 м2  за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, буд. 15, прим. 13 від 12.12.2025, який складений ТОВ "Фірма "Гудвін" на його замовлення.
Суд зазначає, що вказаний звіт оцінювача також не може бути визнаний належним та допустимим доказом, з огляду на наступне.
Статтею 101 ГПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною 6 ст. 101 ГПК України визначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 101 ГПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Долучений звіт не є висновком експерта. До того ж, суд також звертає увагу на те, що за викладеними у ньому даними, оцінювачем, який його складав було проведено обстеження об`єкта оренди 27.11.2025. В ході цього обстеження ним були зафіксовані та описані нібито наявні пошкодження орендованого майна та визначена вартість відновлювальних робіт. 
В той же час суд відзначає, що за наявними у матеріалах справи письмовими доказами та за поясненнями підприємця Данилюка Б.В. слідує, що перелічені пошкодження були відремонтовані самостійно позивачем ще у серпні 2025 року. Тобто, вони не могли бути зафіксовані оцінювачем у листопаді 2025 року та покладені в основу складеного ним в подальшому звіту. 
Підсумовуючи наведене суд констатує, що із даних Акту приймання-передачі об`єкта оренди від 01.07.2021 вбачається, що на дату його підписання приміщення при передачі в найм повністю відповідало положенням договору.
Однак, у матеріалах справи належним чином оформлених та складених повноважними особами документів, які б підтверджували стан приміщення, його складових елементів, предметів інтер`єру, тощо, на момент його повернення з найму немає. З огляду на це, суду не видається за можливе встановити стан приміщення на момент, коли відповідач його залишив. 
При цьому, суд зауважує, що зафіксувати той факт, що приміщення знаходиться в гiршому станi від того у якому воно передавалось Орендарю, внаслідок протиправної поведінки останнього, неможливо на пiдставi тих доказів, якi знаходяться в матеріалах даної справи.
Суд наголошує, що встановити розмір збитків (у разі їх наявності) можливо лише шляхом порівняння стану майна, яке передавалося в оренду, із станом, в якому це майно повернуто Орендодавцеві. 
Отже, з наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що погіршення стану орендованого майна спричинене протиправними діями саме відповідача. Також суд відзначає, що Орендодавцем не доведено також розміру збитків, спричинених йому відповідачем саме внаслідок пошкодження орендованого приміщення. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України факту завдання збитків ФОП Лядецькою Л.З. у заявленому розмірі та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, що свідчить про відсутність у діях відповідачки всіх елементів складу цивільного правопорушення, з якими стаття 22 ЦК України пов`язує застосування до неї такої міри відповідальності як стягнення збитків. 
Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та пояснення були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій, оскільки решту аргументів, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування збитків задоволенню не підлягають.
При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладає на позивача.
Керуючись ст. ст. 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 05.05.2026.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко